Справа № 520/6323/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р. Справа № 520/6323/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.) по справі № 520/6323/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом в якому просив:

- скасувати пункти 4 та 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 71 «Про результати проведення службового розслідування за фактом виникнення нестачі пального та мастильних матеріалів в зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 виявленої під час перевірки»;

- призупинити дію наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 71 «Про результати проведення службового розслідування за фактом виникнення нестачі пального та мастильних матеріалів в зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 виявленої під час перевірки» під час розгляду справи в судовому порядку в частині стягнення коштів за результатами службового розслідування стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відсутність підстав для притягнення його до матеріальної відповідальності за втрату військового майна, оскільки його вину не доведено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року позовні вимоги задоволено частково, вийшовши за межі позову.

Визнано протиправним та скасовано п. 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 71.

Визнано протиправним та скасовано п. 42 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 71 в частині ОСОБА_1 .

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що під час проведення службового розслідування встановлено нестачу пального у зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 , а також незадовільну організацію, контроль ведення обліку , неправильне зберігання матеріальних засобів, неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , комірника відділення зберігання пального та мастильних матеріалів.

За наслідками перевірки ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності відповідно до Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі" у вигляді оголошення суворої догани та утримання із грошового забезпечення заподіяної шкоди.

Факт завдання шкоди підтверджується актом проведення службового розслідування, поясненнями ОСОБА_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_2 , майора ОСОБА_3 відомістю щодо визначення залишкової вартості військового майна служби пального і мастильних матеріалів, довідкою-розрахунком.

Зазначає, що позивач є матеріально відповідальною особою, проходив навчання, щодо видачі, отримання пального та мастильних матеріалів, ведення кількісного та якісного обліку матеріальних засобів, що знаходяться на складі , був обізнаний про обов`язок вести Книгу обліку наявності та руху військового майна на складі (склад, підрозділ), безпосередньо мав доступ до складу, проте відмовився заводити та вести облік та рух військового майна, про що складено відповідний акт . Проте вказаним обставинам судом не надано належної оцінки.

Службове розслідування проведено з дотриманням процедури, за участю позивача та урахуванням всіх обставин.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно зі ст. ст. 308,311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з лютого 2022 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді комірника відділення зберігання пального та мастильних матеріалів, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 року №61 (а.с. 184).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2022 року № 369 ОСОБА_1 вибув у відрядження до зведеного підрозділу м. Чернігів (а.с. 185).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2022 року № 718 ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків у зведеному підрозділі за посадою начальника складу відділення зберігання пального та мастильних матеріалів (а.с. 186).

На виконання розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.01.2023 року №502/7/10 у період 01.02.2023 по 07.02.2023 була проведена службова перевірка, зокрема, з питання стану збереження пального в автопаливозаправниках (автомобільних цистернах) у зведеному підрозділі Військової частини НОМЕР_1 , за наслідками якої 08.02.2023 складено Акт перевірки зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 та Доповідну записку .

За висновками акту та доповідної записки виявлено нестачу пального, а саме: бензину марки А-95 Євро 5 Е О у кількості 182 кг (240л) на суму 12 217,66 грн та бензину марки А-80 у кількості 2.121 кг (2.858 л) на суму 155 892,16 грн. у зведеному підрозділі Військової частини НОМЕР_1

По факту нестачі та надлишку пального у зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 , па підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 року №65 проведено службове розслідування, за наслідками якого складено відповідний акт (а.с. 193).

За висновками акту неправомірні дії рядового ОСОБА_1 призвели до прямої дійсної шкоди, завданої шляхом створення нестачі пального і мастильних матеріалів на складі ПММ зведеного підрозділу.

Кількість оприбуткованого пального, а саме: бензину марки А-80 складає 40.196 кг, а фактично наявного на 2.121 кг менше, грошова вартість різниці складає - 155 892,16 грн.; бензину марки А-95 Євро 5 ЕО складає 7.628кг, а фактично наявного на 182кг менше, грошова вартість різниці складає - 12 217,66 грн. Станом на 21.02.2023 року військовій частині завдано збитків на загальну суму 168 109, 82377 грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 року №71 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності, дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, стягнуто збитки у вигляді виявленої нестачі пального загальною вартістю 168 109,82377 грн шляхом утримання рівними частками по 84 054,91189 грн з начальника відділення зберігання пального та мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 238-250).

Не погодившись з наказом в частині застосування стягнень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача під час проведення службового розслідування, а саме: - не ознайомлено із службовою інструкцією та функціональними обов`язками за посадою начальника складу, не ознайомлено зі змістом п.3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 р. №300, де викладені обов`язки начальника складу.

Також суд виходив з недоведеності відповідачем вини позивача, оскільки позивач приступив до виконання обов`язків начальника складу 17.12.2022, до його призначення на посаду військовою частиною облік нормативних втрат отриманого пального до 29.11.2022 не проводився, прилади замірювання щільності пального у відповідача відсутні.

Не встановлено наявності у позивача фізичної та технічної змоги, знань, вмінь, навичок на обчислення кількості та об`єму пального, а також проведення з ним інструктажу або навчання в обсязі, достатньому для виконання службових обов`язків за посадою начальника складу відділення зберігання пального та мастильних матеріалів зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300 (далі - Положення №300), Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 (далі - Інструкція №440), Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-ІХ).

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення № 300.

Пунктом п.2.3 Положення №300 визначено, що командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.

Згідно з п.п. 3.1.7 Положення №300 у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають:

-заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби

- начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи;

начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби;

начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту;

начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби;

начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер);

начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці;

начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Інструкція № 440 визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

За визначенням п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Таким чином, приписами Інструкції №440 укладення договору про матеріальну відповідальність працівника передбачено виключно у порядку трудового законодавства та не застосовується відносно військовослужбовця, котрий повинен забезпечувати збереження ввіреного майна у силу ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності визначені Законом №160-ІХ.

У розумінні ст.2 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Із визначення указаних правових категорій випливає, що настання матеріальної відповідальності пов`язано законодавцем із таким складом протиправного діяння, структурними елементами якого є:

1) виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або виконання військовослужбовцем службових обов`язків;

2) настання збитків, зокрема у формі нестачі майна;

3) існування прямого безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діянням військовослужбовця та виникненням збитків;

4) вина військовослужбовця у настанні збитків.

Указане підтверджується положеннями ч.1 ст.3 Закону №160-ІХ, де зазначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність і положеннями ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ, відповідно до якої умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Види матеріальної відповідальності розмежовані законодавцем на обмежену матеріальну відповідальність (ст.5 Закону №160-ІХ), повну матеріальну відповідальність (ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ), підвищену матеріальну відповідальність (ч.3 ст.6 Закону №160-ІХ).

Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Отже, кваліфікуючою ознакою обмеженої матеріальної відповідальності є завдання військовослужбовцем шкоди з необережності за виключенням випадків, котрі охоплюються повною матеріальної відповідальністю чи підвищеною матеріальної відповідальністю.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Таким чином, настання повної матеріальної відповідальності за п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ, у тому числі і за спричинення нестачі майна, обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто, усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

У силу ч.2 ст.8 Закону №160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Отже, виявлення факту завдання державі шкоди згідно з прямою вказівкою закону безальтернативно призводить до прийняття компетентною військовою особою рішення з приводу призначення службового розслідування.

Частиною 1 ст.7 Закону №160-ІХ передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Згідно з ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

За правилами ч.8 ст.8 Закону №160-ІХ у разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Оскільки ст.5 та ст.6 Закону №160-ІХ законодавець виокремив обмежену матеріальну відповідальність військовослужбовця від повної матеріальної відповідальності військовослужбовця, то управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу застосування до військовослужбовця міри юридичної відповідальності саме у вигляді повної матеріальної відповідальності повинно узгоджуватись із вимогами ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, відповідати критеріям: обґрунтованості ( тобто вчинятись з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, запобігання дискримінації, пропорційності, забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тому матеріали службового розслідування та наказ суб`єкта владних повноважень про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.

Натомість, відсутність згаданої фізичної можливості (слід розуміти - запобігти збиткам з урахуванням перелічених вище факторів) виключає правомірність притягнення військовослужбовця саме до повної матеріальної відповідальності у зв`язку із недоведеністю вини військовослужбовця у настанні збитків чи умислу військовослужбовця на настання збитків.

Судом встановлено, що відповідачем проведено службове розслідування за фактом виникнення нестачі пального та мастильних матеріалів в зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 , за наслідками якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Так, в акті службового розслідування зазначено , що в зведеному підрозділі військової частини, з 01.02.2023 по 07.02.2023 під час перевірки автомобільної техніки взводу підвозу пального на предмет опломбування та порівняння лічильників спідометрів (одометрів) з шляховими листами, виявлено нестачу по складу зведеного підрозділу пального і мастильних матеріалів на загальну суму 168 109, 82377 грн, а саме:

Бензин А- 80 - за складом зведеного підрозділу пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 обліковано з урахуванням видачі 40 196 кг, фактично не вистачає 2121 кг. Підтверджуючі документи на списання відсутні. Сума матеріальних збитків складає 155 892, 16377 грн.;

Бензин А - 95 Євро 5 Е 0 - за складом зведеного підрозділу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 обліковано з урахуванням видачі 7 628 кг, фактично не вистачає 182 кг. Підтверджуючі документи на списання відсутні. Сума матеріальних збитків складає 12 217,66000 грн.

Під час проведення службового розслідування начальник відділення зберігання пального та мастильних матеріалів старший лейтенант ОСОБА_2 пояснив, що нестача А-80 - 2121 кг. (2858 л) та А-95 - 182 кг. (240 л) могла виникнути у зв`язку з тим, що на базах зберігання отримувалось пальне по завищеній щільності, яку через відсутність приладів вимірювання щільності він перевірити не міг. Проте при видачі пального у військовій частині матеріально-відповідальні особи прибували з своїми приладами для визначення густини і забирали пальне по фактичній щільності. Отримання пального здійснювалось в великих об`ємах протягом тривалого часу, проте він в щомісячних донесеннях не вказував утворену нестачу пального А-80 та А-95.

В свою чергу, комірник відділення зберігання пального та мастильних матеріалів солдата ОСОБА_1 пояснив, що 16.12.2022 року він прибув у зведений підрозділ в/ч НОМЕР_1 , до кінця року у складі колони зробив декілька виїздів на бази зберігання пального для його отримання, також були виїзди на видачу пального. Призваний за мобілізацією до 28.02.2022 року ОСОБА_4 досвіду не мав.

Самостійний виїзд на отримання паливно-мастильних матеріалів здійснив один раз 23.01.2023 року. Виїзди на видачу пального відбувались разом з старшим лейтенантом ОСОБА_5 . Стосовно нестачі пального зазначив, що у зведеному підрозділі некоректно працюють лічильники на паливозаправниках та відсутні аерометрів. Відповідальні особи на базі де отримувалось пальне могли нарахувати значення щільності пального, що не відповідали дійсності і це також могло на великих об`ємах перетворитись в нестачу.

Начальник штабу перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 зазначав, що з 04.09.2022 по 13.01.2023 був призначений командиром зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Відповідальною особою за отримання, видачу та зберігання пального у зведеному підрозділі був начальник відділення зберігання пального зведеного підрозділу старший лейтенант ОСОБА_6 . Про те, що у відділенні зберігання пального зведеного підрозділу відсутні прилади для заміру щільності пального, в результаті чого може виникнути нестача пального при отриманні та видачі, майор ОСОБА_7 дізнався від командира взводу підвозу ПММ старшого лейтенанта ОСОБА_8 в період з 17 по 20.11.2022 (точної дати не пам`ятає), після чого поставив завдання начальнику відділення зберігання пального зведеного підрозділу старшому лейтенанту ОСОБА_9 на час отримання та видачі пального позичати прилади в одному з підрозділів, які отримували у зведеному підрозділі пальне та подати заявку до служби ПММ частини на їх отримання для потреб зведеного підрозділу. У подальшому, з доповіді старшого лейтенанта ОСОБА_9 дізнався, що у військовій частині немає незадіяних приладів для заміру щильності пального щоб передати в зведений підрозділ в користування, заявки на отримання писати старший лейтенант ОСОБА_6 не захотів, обґрунтовуючи це тим, що ніхто їх не видасть. Щоб вийти із даної ситуації було запропоновано закупити за власний кошт. Старший лейтенант ОСОБА_6 не заперечував.

Прилади були закуплені та отримані старшим лейтенантом ОСОБА_9 29.11.2022. На той час пальне зведеним підрозділом отримувалось 4 рази, а саме: 11.11.2022 розпорядження з логістичного забезпечення УЗ "Чернігів" від 10.11.2022 №502/7/ЛЗ/112дск, 16.11.2022 розпорядження з містичного забезпечення ОУВ "Чернігів" від 15.11.2022 №502/7/ЛЗ/122дск, 18.11.2022 розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ "Чернігів" від 17.11.2022 №502/7/ЛЗ/126дск, 22.11.2022 розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ "Чернігів" від 21.11.2022 №502/7/ЛЗ/132дск.

У подальшому, про проблемні питання під час отримання пального на забезпечення, доповідей від старшого лейтенанта ОСОБА_9 не отримував, хоча перед кожним виїздом для отриманням пального особисто інструктував його, в тому числі і про здійснення негайних доповідей у разі виявлення різниці між щільністю пального, яка записана у видаткових документах, та реальною щільністю, визначеною наявними у нього приладами. Наявність пального в зведеному підрозділі контролював виходячи з доповідей старшого лейтенанта ОСОБА_9 , які він здійснював після кожного отримання та видачі пального, приводячи конкретні цифри щодо кількості отриманого й виданого пального та його наявності.

За висновками службової перевірки зазначено, що неправомірні дії рядового ОСОБА_1 полягають у порушенні організації та контролю ведення обліку, правильного вберігання матеріальних засобів усіх видів. Вказані вище неправомірні дії призвели до прямої дійсної шкоди, що було завдано шляхом, створення нестачі пального і мастильних матеріалів на складі ПММ зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Вина військовослужбовця виражається у формі прямої дійсної шкоди, недбалості та внаслідок особистої безвідповідальності рядового ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків, щодо організації та контролю ведення обліку та правильного зберігання матеріальних засобів усіх видів, в результаті чого було заподіяно пряму дійсну шкоду, що несе за собою повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 42 наказу прийнято рішення списати з обліку майно на суму у розмірі 168 109, 82377 грн та занести до Книги обліку стан військової частини НОМЕР_1 по службі пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 ; суму нестачі у розмірі 168 109, 82377 грн занести в Книгу нарахувань та стягнень по службі пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 .

Загальна сума нестачі пального і мастильних матеріалів становить 168 109, 82377 грн, з визначеної суми нестачі рівними частинами утримати суму:

у розмірі 84 054,91189 грн з начальника відділення зберігання пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 з старшого лейтенанта Бондарчука;

у розмірі 84 054,91189 грн з комірника відділення зберігання пального та мастильних матеріалів солдата ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до повної матеріальної відповідальності необхідно встановити, що за характером посади та на підставі наказу командира на особу покладена матеріальна відповідальність, матеріальні цінності передані особі під звіт . Крім того доведенню підлягає вина військовослужбовця та умисел на настання збитків (усвідомлення або існування стану фізичної неможливості не усвідомлення наслідків дій), а також фізична змога усвідомити запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією в березні 2022, займав посаду комірника відділення зберігання паливно-мастильних матеріалів, згідно військового квитка, з 17.12.2022 виконував обовязки начальника складу.

Доказів того, що позивачу були передані та ним отримані матеріальні цінності, зокрема пальне відповідач ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав.

Крім того, відповідач не довів, що до прийняття наказу від 17.12.2022 про допуск ОСОБА_1 до виконання обов`язків начальника складу відділення зберігання пального та мастильних матеріалів у зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 останнім проводилась інвентаризація наявних на складі матеріалів, після якої позивач під підпис їх прийняв. Також суду не надано доказів інвентарізації матеріальних цінностей під час проведення службового розсілдування.

Натомість, лише покладення на ОСОБА_1 як комірника обов`язків начальника складу відділення зберігання пального та мастильних матеріалів у зведеному підрозділі військової частини НОМЕР_1 достеменно не свідчить про виникнення у нього матеріальної відповідальності за відсутності доказів приймання ним паливно-мастильних матеріалів.

Надані відповідачем акти прийому - передачі складу від 06.01.2023 року не містять підпису ОСОБА_1 , акту про відмову позивача від підпису вказаних вище документів, військовою частиною не надано, отже останні не є належними доказами на підтвердження наявності відповідальності у позивача за зберігання пального та мастильних матеріалів.

Таким чином, доводи апелянта про те, що під час прийому передачі складу було підготовлено акт, який ОСОБА_1 відмовився підписувати не підтверджені жодними доказами, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності відомостей про прийняття заявником посади станом на 17.12.2022 року із зняттям залишків фізично наявного пального, яке було отримано до 17.12.2022 року.

Також службовим розслідуванням встановлено, що перевірити наявність пального в ємностях було не можливо через відсутність вільних ємностей для палива. Матеріали службового розслідування не містять жодних розрахунків або обчислень нормативних втрат пального від зберігання в автомобільних цистернах (автопаливозаправниках).

Крім того, як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідач не надав доказів ознайомлення позивача із службовою інструкцією та функціональними обов`язками за призначеною посадою начальника складу, доказів наявності у заявника фізичної змоги в умовах проходження військової служби у зведеному підрозділі Військової частини НОМЕР_1 ознайомитись зі змістом Положення про військове (корабельне) господарство, де викладені обов`язки начальника складу, відповідач до суду також не подав.

Доводи апелянта про проведення з позивачем навчання щодо видачі, отримання пального та мастильних матеріалів, ведення кількісного та якісного обліку матеріальних засобів, що знаходяться на складі за визначеною формою не підтверджені жодними доказами, матеріали справи вказаних доказів не містять.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах в частині прийняття рішення про притягнення заявника як військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, обставини події настання збитків у вигляді нестачі військового майна з`ясував неповно, під час розгляду справи відповідно до ч.2 ст.77 КАС України не довів, що між якістю виконання заявником службових обов`язків військовослужбовця та настанням збитків у вигляді нестачі військового майна - пального з урахуванням перелічених вище факторів існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок та що у настанні цих збитків існує вина заявника саме у формі умислу, а не необережності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування п.4 наказу командира Військової часини НОМЕР_1 від 24.02.2023р. №71 підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно враховано, що з огляду на викладені обставини в частині притягнення заявника як військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності та для забезпечення повного поновлення його прав необхідно вийти за межі доводів та предмету позову, визнавши протиправним та скасувати п.42 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 71 в частині утримання з ОСОБА_1 визначеної суми нестачі.

Доводи апеляції висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 по справі № 520/6323/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова