Справа № 340/396/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 340/396/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №340/396/23 за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

в с т а н о в и В:

Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулося із адміністративним позовом до суду про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 272594,65грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 251 638,92грн., в тому числі пеня 24 545,08грн. та військового збору в сумі 20955,73грн., в тому числі пеня 2045,42грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року позов задоволено.

Рішення суду мотивовано наявністю у відповідача податкового боргу, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань, які донараховані контролюючим органом та які в добровільному порядку відповідачем не погашаються.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що позивачем не було доведено наявність податкового боргу, який є предметом стягнення у цій справі. З цього приводу відповідач посилається на те, що судом першої інстанції прийнято до уваги документи, які завірені невстановленою особою, у зв`язку з чим такі документи не можуть бути визнані допустимими доказами. Також відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано підстави виникнення податкового боргу, а відповідно не було надано належної оцінки правильності позиції контролюючого органу щодо наявності податкового боргу. З цього приводу відповідач вказує на те, що спірний податковий борг виник на підставі прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, якими збільшено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. При цьому, як зазначає відповідач, такі податкові повідомлення-рішення прийняті з огляду на позицію контролюючого органу щодо отримання позивачем доходу у вигляді анульованого банком кредиту. Відповідач висловлює свою незгоду з нарахуванням контролюючим органом податкових зобов`язань, наслідок чого виникли спірні суми податкового боргу. Крім цього, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що контролюючим органом заявлено вимоги про стягнення податкового боргу поза межами строку, визначеного ст.102 ПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що відповідно до інтегрованої картки платника податків, ОСОБА_1 має податкову заборгованість в сумі 272594,65грн., а саме податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 251 638,92 гри. та податковий борг по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 20955,73 грн.

Контролюючим органом була сформована податкова вимога форми «Ф» №22594-52 від 08.04.2019, за якою станом на 07.04.2019 року загальна сума податкового боргу становила 272609,65 грн. та направлена рекомендованим листом, на адресу відповідача, але таке відправлення повернуто поштою з довідкою ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 20).

З цих підстав, встановивши наявність податкового боргу, вжитті податковим органом заходи щодо погашення податкової заборгованості (направлення податкової вимоги), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо підстав виникнення податкового боргу, стягнення якого є предметом спору в цій справі.

За результатами проведеної перевірки та на підставі акту №117/11-28-13-03/ НОМЕР_1 від 11.12.2018 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017, контролюючим органом винесено податкові повідомлення- рішення: (Форма 'Р') N від 31.01.2019, яким платнику донараховано зобов`язання в сумі 181539,09 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 45384,77 грн., (форма 'ПС') N від 31.01.2019, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 170 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення 31.01.2019, але не вручені платнику з відміткою поштового органу «за закінченням встановленого строку зберігання».

Платнику також у відповідності до ст.129 ПК України нараховано пеню в сумі 24545,08 грн.

Таким чином, за відповідачем обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 251 638,92грн., в тому числі пеня 24 545,08грн.

Крім цього, на підставі акту №117/11-28-13-03/ від 11.12.2018 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення (форма 'Р') N від 31.01.2019, яким платнику донараховано зобов`язання з військового збору в сумі 15 128,25 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 3782,06 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення 31.01.2019, але не вручене платнику з відміткою поштового органу «за закінченням встановленого строку зберігання».

Платнику також у відповідності до ст.129 ПК України нараховано пеню в сумі 2045,42грн.

Таким чином, за відповідачем обліковується податковий борг з військового збору в сумі 20955,73грн., в тому числі пеня 2045,42грн.

Отже, податковий борг, стягнення якого є предметом спору у цій справі, складається із донарахованих але не сплачених сум податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на загальну суму 272594,65грн.

Вказане підтверджується долученими до справи копіями податкових-повідомлень рішень, копією податкової вимоги, копіями поштових відправлень, витягом з інтегрованої картки платника податку, розрахунками сум пені. Зазначені копії документів посвідченні підписом посадової особи контролюючого органу та скріплені печаткою цього контролюючого органу. Надані позивачем докази визнаються судом належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність податкового боргу стягнення якого є предметом спору у цій справі.

Щодо аргументів відповідача, суть яких полягає у незгоді з визначеними контролюючим органом податковими зобов`язаннями, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідачем не розпочиналася процедура адміністративного та судового оскарження податкових повідомлень-рішень, якими визначено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у зв`язку з чим сума заборгованості набула статусу податкового боргу.

Таким чином, оскільки грошові зобов`язання, які визначені контролюючим органом, набули статусу податкового боргу, то у контролюючого органу були наявні підстави для звернення з позовом до суду про стягнення такого податкового боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що з огляду на порядок узгодження податкових зобов`язань, які визначені контролюючим органом, у межах цієї справи не може бути надано оцінку правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, яким визначено грошове зобов`язання, оскільки така оцінка рішень контролюючого органу може бути надана лише під час безпосереднього оскарження рішень в адміністративному чи судовому порядку.

Отже, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем не розпочиналася процедуру оскарження податкових повідомлень-рішень, якими визначено податкові зобов`язання з земельного податку, то доводи заявника апеляційної скарги про необґрунтованість заявленого позову, в контексті неправомірності визначення контролюючим органом податкових зобов`язань, є безпідставними.

Щодо аргументів відповідача про недотримання позивачем строків стягнення податкового боргу, які передбачені ст.102 ПК України.

Відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, за загальним правилом, податковий борг може бути стягнений протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Як зазначено вище, грошове зобов`язання набуває статусу податкового боргу у разі несплати позивачем грошового зобов`язання у встановлений строк (протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення).

У відповідності до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

У спірному випадку встановлено, що податкові повідомлення-рішення направлялися на адресу відповідача рекомендованими листами з повідомленням про вручення 31.01.2019, але не вручені платнику з відміткою поштового органу «за закінченням встановленого строку зберігання». Повернуті на адресу контролюючого органу в лютому 2019 року.

Таким чином, за загальним правилом, право контролюючого органу на стягнення податкового боргу виникло в лютому 2019 року, а враховуючи положення ст.102 ПК України, таке право могло бути реалізовано до лютого 2022 року.

В той же час, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, до ПК України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 - 52-5. Згідно з нововведеним пунктом 52-2 законодавець установив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 березня 2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31 травня 2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Законом № 591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)", а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри "до 30 березня 2020 року" - словами та цифрами "протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, станом на час звернення до суду з позовом ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

До такого висновку призводить застосування граматичного (текстового) способу тлумачення положень абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в якому відсутнє виокремлення будь-яких конкретних серед врегульованих статтею 102 ПК України строків.

Запроваджений на території України карантин скасований з 01.07.2023 (постанова КМУ №651 від 27.06.2023).

Отже, оскільки у спірному випадку передбачений п.102.4 ст.102 ПК України строк спливав під час дії вказаних змін до податкового законодавства та враховуючи те, що перебіг 1095-денного строку зупинився 18 березня 2020 року, неможливо стверджувати про пропущення позивачем строку звернення з позовом про стягнення податкового боргу.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі №140/12235/21 (постанова від 23.12.2022).

Отже, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що встановивши обставини справи, які свідчать про наявність у відповідача податкового боргу, який у добровільному порядку останнім не сплачується, та прийнявши до уваги заходи, які вживалися ДПІ щодо погашення податкового боргу (направлення податкової вимоги), суд першої інстанції, враховуючи повноваження ДПІ, які визначено п.95.1 95.3 ст.95 ПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів відповідача про розгляд справи судом першої інстанції у його відсутність, суд апеляційної вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, вказану справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.4 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з огляду на предмет спору у цій справі, суд першої інстанції правомірно розглянув вказану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб за наявними у справі матеріалами.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції на адресу відповідача направлялася ухвала про відкриття спрощеного провадження у справі, натомість, вказана поштова кореспонденція не була вручена відповідачу з підстав незалежних від суду (а.с.29).

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст..ст.316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №340/396/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 28.09.2023

Повне судове рішення складено 29.09.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк