Справа № 420/26268/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
02 жовтня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Нінель Володимирівна, розглянувши матеріали адміністративного позову:
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )
ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )
про: визнання дій, бездіяльності та рішень неправомірними, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного регіонального земельного кадастру, в якому просять суд:
№1 визнати дії, бездіяльність та рішення відповідача неправомірними, оскільки:
А) він незаконно розробив технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 , яка не мала з 2000-2020 розробленого та затвердженого проекту землевідведення, виконаного землепідрядною організацією, відповідно до вимог ЗКУ и Закону про місцеве самоврядування;
Б) через неправильно вироблені відповідачем №3 виміри створив незаконне накладання кордонів земельної ділянки ОСОБА_3 на частину домобудування Акулян, на частину підвалу Акулян та на частину земельної ділянки Акулян, що навіть господарська споруда ОСОБА_3 «залізла на ділянку ОСОБА_4 », згідно з висновками експертизи від 04.05.23;
В) відповідач незаконно вніс земельну ділянку ОСОБА_3 з накладенням кордонів, до реєстру, чим узаконив помилкове накладання кордонів земельної ділянки ОСОБА_3 , на частину домобудівництва Акулян, частину підвалу Акулян та частину земельної ділянки Акулян так, що навіть господарська споруда ОСОБА_3 «залізла» на ділянку ОСОБА_4 , згідно з висновками експертизи від 04.05.23;
Г) визнати дії відповідача незаконними, оскільки відповідач на порушення закону навмисне видав технічну документацію у 2020 році без вказівки дати (року, місяця, дня) проведення вимірювань, що викликає у нас сумніви щодо їх справжності.
№2 А) Прошу визнати дії відповідача незаконними , що відповідач порушив право ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки за законом оскільки наклав межі ділянки ОСОБА_5 на домоволодіння та ділянку ОСОБА_1 (на частину фундаменту будинку Акулян, на частину стіни будинку Акулян та на частину даху будинку ОСОБА_4 ; на частину підвалу Акулян, тож навіть господарська споруда ОСОБА_3 безкарно «залізла» на земельну ділянку ОСОБА_4 ).
Усі ці порушення були встановлені висновками експертизи від 04.05.23.
Б) Прошу визнати дії відповідача незаконними, що внесення до реєстру такого незаконного накладання кордонів земельної ділянки ОСОБА_3 на частину домобудування Акулян, на частину подвалу ОСОБА_4 , а також внесення до реєстру частини господарської будівлі Котинян, яка «залізла» на земельну ділянку ОСОБА_4 , оскільки таке накладення кордонів порушує права суміжного землекористувача Акулян, тобто незаконно узаконює ім`ям держави незаконне накладення кордонів ділянки Котинян на домобудівництво та ділянку Акулян.
№3 Прошу суд зажадати у відповідача статутних, правовстановлюючих документів, що визначають права та обов`язки відповідача на момент вчинення ними вищевказаних правопорушень у 17.04.2020 р. для уточнення наших позовних вимог, після ознайомлення з цими правовстановлюючими документами «про права та обов`язки відповідача».
Розглянувши подану позивачем заяву, суд зазначає наступне.
Положеннями п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України (в редакції чинній на час вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що
юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
Відповідно до пункт 7 частини першої статті 4 КАС України "суб`єкт владних повноважень" це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Натомість, необхідною ознакою публічно-правового спору за участю суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, щодо яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами щодо їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги цього суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Суддя звертає увагу, якщо визнання незаконним рішення суб`єкта владних повноважень впливає на права іншої особи, то в такому випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів в порядку цивільного судочинства.
Також, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Також, у постанові від 09.02.2022 у справі №807/49/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про те, що у випадку, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Виходячи з предмету спору, зазначені в позовній заяві, виникнення спірних правовідносин у справі, яка розглядається, обумовлено фактично з незгодою позивачів з державним актом виданого ОСОБА_3 від 18.07.2000 року. Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії, бездіяльність та рішення відповідачів як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття третьою особою права власності на землю, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, який є власником суміжної земельної ділянки оскаржив до суду дії, бездіяльності та рішення Державного регіонального земельного кадастру про внесення відомостей про земельну ділянку третьої особи до Реєстру..
При цьому, суддею з`ясовано, що внесені відомості про межі ділянки створюють накладання кордонів земельної ділянки ОСОБА_3 на частину домобудування Акулян, у зв`язку із цим він і звернувся до суду за захистом своїх прав.
Отже, метою звернення до суду з даним адміністративним позовом, фактично, був захист цивільних прав позивача, як власника (користувача) суміжної земельної ділянки з тією, щодо якої внесені відомості до реєстру.
Таким чином, між сторонами виник спір про цивільне право, і оспорювання дій щодо внесення до реєстру відомостей про земельну ділянку не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових можливостей встановлювати (визнавати) факти щодо існування перешкод у користуванні власністю сторонами даного приватно-правового спору.
Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною четвертою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать і органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України втановлено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Частина першої статті 21 ЦК України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
З урахуванням наведеного суддя вважає, що спір про оскарження дій щодо внесення до Реєстру відомостей про земельну ділянку третьої пособи у даному випадку має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на користування належним йому нерухомим майном третьою особою.
З огляду на викладене, наявний спір, не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Тобто спірні правовідносини стосуються набуття третіми особами (фізичними особами) права власності на об`єкти нерухомого майна і в разі задоволення позову майнові права цих осіб можуть бути порушені. Тому цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Отже, незважаючи на зазначене суд вважає, що предметом спору є державний акт на право приватної власності на землю, суть спірних вимог фактично полягає у захисті майнових прав на конкретну земельну ділянку.
Таким чином, спір хоч і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єкта владних повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, проте визначальним є існування права власності у інших осіб на вказану земельну ділянку, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.
Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, розгляд яких здійснюється в порядку різного судочинства, що суперечить вимогам КАС України та є порушенням правила об`єднання позовних вимог, що відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України є підставою для повернення позову (позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Підстави для застосування положень ст.172 КАС України відсутні, оскільки частиною 4 ст.172 КАС України також визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Суд вважає необхідним повернути позовну заяву позивачу та роз`яснити, що його вимоги підлягають розгляду у порядку різних судочинства у порядку КАС України та ЦПК України при дотриманні вимог до позову, встановленого даними Кодексами.
Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 248 КАС України, суддя
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного регіонального земельного кадастру про визнання дій, бездіяльності та рішень неправомірними повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити позивачам, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295-297 КАС України.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.