Справа № 826/10517/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

29 вересня 2023 року
Відповідно до ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні; окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
У справі, що розглядається, Суд не повною мірою врахував низку положень Конституції України, залишив у силі рішення судів першої та апеляційної інстанції, які винесені з неправильним застосуванням норм матеріального права.
1. Власність зобов`язує; власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (стаття 13 Конституції України).
Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 826/10517/17, навпаки, передбачає право власника діяти на шкоду людині і суспільству, оскільки Суд погодився з тим, що фізична особа (позивач у цій справі) діє правомірно без наявності будь-яких документів на право володіння зайнятою під тимчасовою спорудою земельною ділянкою біля багатоквартирного будинку та будь-якої проектно-дозвільної документації на розміщення такої тимчасової споруди на тротуарі, а також без її введення в експлуатацію відповідно до закону, але при наявності у цієї особи технічного паспорта на тимчасову споруду у формі тераси (всесезонний літній майданчик при кафе) та реєстрації права власності на таку тимчасову споруду. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

2. Земля є об`єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією; земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (статті 13 та 14 Конституції України).

Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 826/10517/17, навпаки, передбачає протиправність рішення суб?єкта владних повноважень, який у межах своєї компетенції захищає землю від самовільного захоплення для здійснення права власності на тимчасові споруди та реалізації права на підприємницьку діяльність.

3. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (стаття 41 Конституції України).

Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 826/10517/17, навпаки, передбачає право власника тимчасової споруди завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі, шляхом розміщення без дотримання закону (без наявності жодного документу, що виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування) на тротуарі біля багатоквартирного будинку закладу харчування.

4. Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (стаття 50 Конституції України).

Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 826/10517/17, навпаки, не захищає права мешканців відповідного населеного пункту (зокрема, на право користування землями комунальної власності та право проживати у середовищі, де дотримується законодавство у сфері благоустрою), надаючи привілейоване становище власнику тимчасових споруд самовільно захоплювати земельні ділянки для використання свого права власності на тимчасові споруди та реалізації права на підприємницьку діяльність.

5. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України; основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (статті 125 та 129 Конституції України).

Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 823/1090/18 не враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19), а також схожих висновків Верховного Суду щодо демонтажу тимчасових споруд у справах від 22 травня 2018 року у справі №826/3131/17, від 18 вересня 2018 року у справі №826/13026/15, від 20 травня 2020 року у справі №826/1472/17, від 28 травня 2020 року у справі №644/3036/17 та від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20: державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності; формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно; реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

З урахуванням зазначеного, вважаю, що у Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду мав всі підстави для задоволення касаційної скарги Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2018 і постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 826/10517/17 та відмови у позові.

Суддя Я.О. Берназюк