Справа № 160/15567/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
1. визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 розглянути рапорт від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
3. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням положень підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
4. визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
5. зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 розглянути рапорт від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
6. зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 за результатами розгляду рапорту від 27.04.2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням положень підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 27.04.2023 року позивачем подано рапорт командиру 7 механізованої роти ВЧ НОМЕР_1 про звільнення зі складу Збройних Сил України за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю в нього дружини з інвалідність І групи, яка потребує постійного догляду. Вказаний рапорт було зареєстровано 16.05.2023 року за №2965. Проте, на думку позивача відповідачами - ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 не було належним чином розглянуто рапорт та не оформлена відповідь щодо результатів поданого ним рапорту. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки за наслідками розгляду поданого рапорту він підлягає звільненню з військової служби за сімейними обставинами, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням положень п.п."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, 09.08.2023 року до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно позивачем 27.04.2023 року до командування військової частини було подано рапорт про його звільнення. В порядку підпорядкування, у ВЧ НОМЕР_1 посадовими особами було розглянуто поданий рапорт, про що свідчать написи "клопочу по суті рапорту" та відповідні підписи посадових осіб. Тобто рапорт був розглянутий у ВЧ НОМЕР_1 та направлений для подальшого розгляду до ВЧ НОМЕР_2 , яка є за ієрархією вищим військовим командуванням для ВЧ НОМЕР_1 . За результатами розгляду рапорту позивача, у ВЧ НОМЕР_2 , було прийнято рішення про відмову в задоволенні рапорту, оскільки вимоги викладені у ньому суперечать чинному законодавству. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправної бездіяльності, а також зобов`язання вчинити певні дії, як ВЧ НОМЕР_1 , так і ВЧ НОМЕР_2 , на думку відповідача-2, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так як, фактично рапорт позивача був розглянутий у встановленому порядку про, що свідчать відповідні написи на ньому. Крім того відповідач-2 зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням положень п.п."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не відносяться до компетенції ВЧ НОМЕР_2 , як суб`єкта владних повноважень, який може приймати рішення про звільнення позивача з військової служби. На підставі викладеного, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідач-1 отримав ухвалу суду від 10.07.2023 року з копією позовної заяви та додатками до неї - 20.07.2023 року, що підтверджується довідкою наявною в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, відповідач-1 до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідач-2, викладену у відзиві на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що командир 1 механізованого взводу, лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 21.04.2023 року укладено шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис №579.
27.04.2023 року позивач звернувся із рапортом до командира 7 механізованої роти ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його зі складу Збройних Сил України, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною, відповідно до абз.3 п.п."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
16.05.2023 року поданий рапорт зареєстровано у ВЧ НОМЕР_1 за №2695.
Судом також встановлено, що на зворотному аркуші рапорту від 27.04.2023 року наявні наступні записи: "Не суперечить вимогам чинного законодавства. Підстава для звільнення є ПК з ПР" (підпис). "Суперечить вимогам ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутня довідка структурного підрозділу, яким визначено, що саме ОСОБА_3 буде здійснювати догляд. ПКБ з ПР ст.лейтенант юстиції (підпис) ОСОБА_4 , 24.05.2023 р.".
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як встановлено судом, позивач наказом від 19.04.2023 року №125 командира ВЧ НОМЕР_1 призначений на посаду командира механізованого взводу.
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт командиру 7 механізованої роти ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі абз.3 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, частиною 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, системний аналіз вищевказаної норми пп."г" п.3 ч.5 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як вже було зазначено судом, 21.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.
Згідно із змістом довідки до акта-огляду медико-соціальної експертної комісії від 20.06.2013 року, дружині позивача, ОСОБА_2 з 15.05.2013 року встановлено І групу інвалідності, довічно. Висновок про умови та характер праці вказаний - "потребує стороннього догляду".
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно із пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 р. № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до п.1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із п.14.10 розд.XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.3 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз.3 п.14.10 розд. XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Так, з поданого позивачем 27.04.2023 року рапорту вбачається, що він адресований до командира 7 механізованої роти ВЧ НОМЕР_1 , але він був переадресований з ВЧ НОМЕР_1 за ієрархією вищим військовим командуванням для подальшого розгляду до ВЧ НОМЕР_2 .
Як вже зазначалось судом, на зворотному аркуші рапорту від 27.04.2023 року наявні наступні записи: "Не суперечить вимогам чинного законодавства. Підстава для звільнення є ПК з ПР" (підпис). "Суперечить вимогам ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутня довідка структурного підрозділу, яким визначено, що саме ОСОБА_3 буде здійснювати догляд. ПКБ з ПР ст.лейтенант юстиції (підпис) ОСОБА_4 , 24.05.2023 р.".
Вказане свідчить про те, що ВЧ НОМЕР_2 , якій було перенаправлено рапорт, не видало наказу по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем-2 прийнято не було.
Наявність на зворотному боці рапорта вказаних записів, не є на думку суду обґрунтованим рішенням прийнятим за наслідками розгляду поданого 27.04.2023 року позивачем рапорту.
Жодних доказів на спростування вищезазначеного відповідачами до суду не надано, а матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд встановив, що відповідачем-2 допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби.
З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не здійснення належного розгляду рапорту позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.04.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
Позовні вимоги заявлені до ВЧ НОМЕР_1 задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що належним суб`єктом владних повноважень, який повинен прийняти рішення стосовно поданого 27.04.2023 року рапорту, є саме ВЧ НОМЕР_2 .
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).
За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовну заяву з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.04.2023 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.04.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма