Справа № 420/8231/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8231/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1110/12-05 від 04.04.2023 року прийнятий Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення догани;

- судові витрати покласти на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 працює на посаді начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а загалом в органах державної виконавчої служби на різних посадах із 08 лютого 2008 року.

02 січня 2023 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були винесені постанови № 28/3/1/2022, 22/3/1/2022, 29/3/1/2022, 26/3/1/2022, 27/3/1/2022, 23/3/1/2022, 25/3/1/2022, 24/3/1/2022, 20/3/1/2022 про результати перевірок виконавчих проваджень № 63180847, 69003503, 63127125, 60824878, 60824973, 61837426, 69414317, 39156812, 52571250, відповідно. По результатам перевірок дії державних виконавців Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визнані такими, що вчинені з порушеннями Закону України «Про виконавче провадження». Позивача зобов`язано вжити заходів щодо усунення виявлених порушень відповідно до норм чинного законодавства, про що повідомити Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіональною,управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у строк до 25 січня 2023 року. Позивачем на виконання вищезазначених постанов були надані письмові пояснення та всі вимоги виконано.

Проте, 03 лютого 2023 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено клопотання щодо вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Підставою для направлення клопотання стали постанови № 28/3/1/2022, 22/3/1/2022, 29/3/1/2022, 26/3/1/2022, 27/3/1/2022, 23/3/1/2022, 25/3/1/2022, 24/3/1/2022, 20/3/1/2022 про результати перевірок виконавчих проваджень № 63180847, 69003503, 63127125, 60824878, 60824973, 61837426, 69414317, 39156812, 52571250, відповідно, а також інформація щодо виконавчих проваджень 69414317, 63180847, 63127125, 39156812, по яким начебто встановлено втручання позивача до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

У вищезазначеному клопотанні зроблено висновок, що виявлені порушення свідчать про неналежний контроль та неналежне виконання службових обов`язків покладених на Начальника відділу, тобто позивача.

08 лютого 2023 року відповідачем було видано наказ № 351/12-05 про порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, створено дисциплінарну комісію.

22 лютого 2023 року позивачем до дисциплінарної комісії були подані письмові пояснення щодо спростування інформації про неналежний контроль та неналежне виконання службових обов`язків. Позивачем висловлено позицію щодо закриття дисциплінарного провадження із зв`язку із відсутністю фактів, що підтверджують вину у вчиненні дисциплінарного проступку.

14 березня 2023 року позивач була присутня на засіданні дисциплінарної комісії де надавала пояснення щодо начебто неналежного контролю та неналежного виконання нею службових обов`язків. Поряд із цим дисциплінарній комісії були надані додаткові матеріали щодо порушень державних виконавців.

27 березня 2023 року позивачем від дисциплінарної комісії було отримано подання датоване 24 березня 2023 року, яким, її рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

29 березня 2023 року позивачем на ім`я начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були направлені пояснення у зв`язку із незгодою щодо рекомендацій про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

05 квітня 2023 року на електронну адресу позивача надійшла копія наказу відповідача від 04 квітня 2023 року №. 1110/12-05 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

Позивач вважає наказ відповідача від 04 квітня 2023 року №. 1110/12-05 про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани протиправними та таким, що підлягає скасування, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що в поданні, що стало підставою для видачі оскаржуваного наказу, перелічені виявлені порушення та відображені пояснення позивача на них, зазначено також, що пояснення позивача не спростовують виявлені порушення, але при цьому не надається оцінка порушенням в контексті наданих пояснень, що робить подання незрозумілим, адже не ясно чи прийняті пояснення позивача, чи ні, а якщо не прийняті, то із яких підстав вони не прийняті. Позивачу не зрозуміло, чому відповідачем не прийняті його пояснення, які спростовують втручання до Автоматизованої системи виконавчого провадження та чому враховані 8 рядків речень клопотання щодо вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, представлені без будь-якої доказової бази взагалі. В оскаржуваному ж наказі, єдиною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено лише про втручання позивача до Автоматизованої системи виконавчого провадження, яке втім не знайшло свого підтвердження з огляду на відсутність доказів втручання. Інші ж підстави взагалі опускаються, зазначається лише, що за результатами перевірки встановлено, що начальником відділу неналежним чином виконуються покладені на нього службові обов`язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Зазначається, що під час розгляду матеріалів дисциплінарної справи, встановлено, що бездіяльність начальника відділу, полягає у відсутності належного контролю за діями державних виконавців та неналежного виконання Позивачем посадових обов`язків, вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень. Проте, ані в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, ані в матеріалах подання не міститься посилань на те, які саме дії або бездіяльність вчинені позивачем та в чому вони полягають, з посиланням на порушення конкретних норм законодавства. Відповідач в оскаржуваному наказі та поданні посилається на такі вислови як «відсутність належного контролю», «неналежним чином виконуються покладені службові обов`язки», «неналежне виконання посадових обов`язків» без вказівки на конкретні проступки позивача із зазначенням конкретних пунктів та статей Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу. Прийняття документу із таким змістом протиречить позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 814/934/18 та справі № 1340/4847/18.

З огляду на вищезазначене позивач вважає, що для захисту її прав існує необхідність у визнанні протиправним та скасування наказу відповідача від 04 квітня 2023 року № 1110/12-05 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

Ухвалою від 18.04.2023 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи №420/8231/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження, витребував від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів дисциплінарної справи по наказу 351/12-05 та призначив підготовче судове засідання на 17.05.2023 року.

01.05.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду відповідачем, на виконання ухвали від 18.04.2023 року, надано копію дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1

08.05.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що норми Закону України «Про державну службу» та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. №1039 (далі - Порядок №1039), на які посилається суб`єкт призначення у наказі ПМРУ МЮ від 08.02.2023 №351/12-05 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 ». не передбачають обов`язку суб`єкта призначення («керівництва відповідача») перевіряти обґрунтованість клопотання, що стало підставою для порушення дисциплінарного провадження, вимагати документи, тощо. Водночас, обов`язок збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку, як раз покладено на Дисциплінарну комісію, що здійснюється його шляхом формування дисциплінарної справи, як то передбачено Порядком №1039.

Представник позивача вказує, що у позовній заяві позивач взагалі не вказує про жодні порушення Дисциплінарною комісією або суб`єктом призначення процедурі здійснення дисциплінарного провадження та відповідних норм Закону України «Про державну службу» та Порядку № 1039. Натомість позивач спирається на норми Закону України «Про виконавче провадження» (зокрема - статтю 74), Інструкції з організації примусового виконання рішень, де «не встановлено жодних обов`язкових, конкретно визначених, чітких термінів здійснення начальником відділу контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень на предмет їх відповідності вимогам закону». Позивач наголошує, що жодна норма Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, Положення про відділ та Посадової інструкції начальника відділу не містить обов`язку систематичного та стовідсоткового здійснення контролю за кожним виконавчим провадженням та всіма працівниками відділу при прийнятті ними рішень і вчиненні дій у виконавчих провадженнях.

Одночасно, Дисциплінарна комісія у своєму поданні зазначила, що у відповідності до посадової інструкції ОСОБА_1 , мета її посади - забезпечення примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), а також рішень, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню. Також, до основних посадових обов`язків начальника відділу Першого Малиновського ВДВС посадова інструкція відносить, зокрема: здійснювати у межах наданої компетенції реалізацію завдань, покладених на відділ з дотриманням Конституції та законів України; діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення встановлює, що Відділ очолює начальник відділу державної виконавчої служби (далі - начальник Відділу), який, зокрема: очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, доручень начальника Міжрегіонального управління Міністерства юстиції; організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Також, для здійснення своїх повноважень начальник Відділу має право видавати розпорядження, доручення та забезпечує контроль за їх виконанням.

Дисциплінарна комісія у поданні також підкреслює, що «...згідно із Положенням, затвердженим наказом ПМУМЮ (м. Одеса) від 19.07.2021 № 510/03-8, Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується Південному Міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса) через Управління забезпечення примусового виконаних рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса), а також є юридичною особою, що підкреслює рівень відповідальності його керівника».

Крім того, у поданні Дисциплінарної комісії від 27.03.2023 №20115/12.2-29 йдеться про наступне. Надаючи Дисциплінарній комісії усні та додаткові письмові пояснення ОСОБА_2 зазначила, що у Відділі у 2022 році перебували на виконанні 14 319 виконавчих проваджень та було фізично неможливо забезпечити контроль кожного виконавчого провадження, проте перевірки все ж проводились. На запитання Голови Дисциплінарної комісії, чи є така кількість виконавчих проваджень винятковою у порівнянні із іншими відділами ДВС у м. Одесі, ОСОБА_1 відповіла, що, як їй відомо, є відділи де кількість виконавчих проваджень більше, є такі, де їхня кількість менша, тому ситуація у першому Малиновському ВДВС не є винятковою. Вона також стверджувала, що у 2022 році нею було перевірено 120 виконавчих проваджень, а також проведено 15 оперативних нарад із співробітниками де обговорювались питання щодо якісної роботи та недопущення порушень діючого законодавства. При цьому жодних доказів на підтвердження цих фактів ОСОБА_1 . Дисциплінарній комісії надано не було. На запитання Голови Дисциплінарної комісії чи є, на її думку, кількість проведених нею перевірок достатньою для забезпечення належного контролю, однозначної відповіді отримано не було.

Також, у Службовій характеристиці, наданій Дисциплінарній комісії керівником УЗПВР, вказано, що мають місце непоодинокі випадки неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та не дотримання норм Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу негативно впливає на роботу відділу в цілому. Також, ОСОБА_1 допускаються випадки не належного здійснення контролю за діями підлеглих посадових осіб при дотриманні норм діючого законодавства. Одночасно, ОСОБА_1 не в повному обсязі вживаються заходи щодо своєчасного, повного та неупередженого виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

З аналізу матеріалів наданих Дисциплінарній комісії зроблено висновок, що обов`язковий елемент дисциплінарного проступку як вина - наявний у ОСОБА_1 , оскільки з одного боку ОСОБА_1 усвідомлює важливість та необхідність здійснення нею з власної ініціативи перевірок законності виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділі, начальником якого вона є. Але з іншого боку, на думку Дисциплінарної комісії, та кількість порушень, що були виявлені начальником УЗПВР ОСОБА_3 , який за власною ініціативою, здійснив вибіркову перевірку законності виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у Першому Малиновському ВДВС, свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 , посадових обов`язків та вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, проте не навела Дисциплінарній комісії поважних причин, які б їй у цьому заважали.

Представник відповідача зазначає, що є очевидним, що суб`єкт призначення та Дисциплінарна комісія ПМРУ МЮ діяли па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну службу» та Порядком №1039, та вважає, що суб`єктом призначення ПМРУ МЮ правомірно та обґрунтовано видано наказ № 1110/12-05 від 04 квітня 2023 року «Про накладання дисциплінарного стягнення па ОСОБА_1 ».

17.05.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представником зазначено, що у відзиві знову ж таки не надається оцінка порушенням в контексті наданих пояснень, що робить його незрозумілим для позивача на предмет того, чи прийняті пояснення позивача, чи ні, а якщо не прийняті, то із яких підстав вони не прийняті. Адже деякі порушення взагалі не мають під собою місця, а деякі вчинені державними виконавцями, як окремими процесуальними особами, кожна дія яких не повинна погоджуватись та контролюватись позивачем у відповідності до норм чинного законодавства.

Також у відзиві не міститься і посилань на те, які конкретно дії або бездіяльність вчинені позивачем та в чому вони полягають, з посиланням на порушені статті та пункти нормативно-правових актів. На думку позивача, подання дисциплінарної комісії та наказ повинні ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими. Обґрунтованими вони можуть бути тільки тоді, коли прийняті на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в дисциплінарній справі, підтверджених тими матеріалами, які були досліджені, з наданням оцінки аргументам, адже дисциплінарне стягнення може бути накладене тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця, чого із наявних матеріалів встановити неможливо, адже усі докази вини позивача полягають у фразі: «пояснення позивача не спростовують виявлених порушень», з чим позивач ні в якому разі погодитись не може.

Також Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає про відсутність обов`язку перевіряти інформацію зазначену у клопотанні, що стало підставою для порушення дисциплінарного провадження, що звучить вкрай дивно, адже звинувачення щодо втручання позивача до Автоматизованої системи виконавчого провадження взагалі базуються лише на письмовому твердженні начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, що складається із декількох речень, у той час, як письмові пояснення позивача із посиланням на норми законодавства та документи, на стадії дисциплінарного провадження просто проігноровані, також не надано належної відповіді на такі аргументи і у відзиві. Цим відповідач визнає обвинувальний ухил своїх дій під час дисциплінарного провадження, підтверджуючи, що інформація на якій базується обвинувачення та пояснення щодо невинуватості, оцінювались лише формально та поверхнево.

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поряд із вищезазначеним відмічає, що позивач не вказує про порушення дисциплінарною комісією процедури здійснення дисциплінарного провадження. Дійсно, у провадженні здійсненні майже усі дії для його процедурної відповідності нормам Закону України «Про державну службу», окрім частини 2 статті 74 Закону України «Про державну службу» де зазначається, що дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Відсутність будь-якої доказової бази й вимусила позивача звернутись до суду.

Поряд із цим, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) навіть у відзиві не змогло надати визначення термінів, які були використані у оскаржуваному наказі, як підстава для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме «належний контроль» або «неналежний контроль». Фактично суть дисциплінарного проступку, за який на позивача накладено дисциплінарне стягнення, полягає у нездійсненні ним, у невизначений відповідачем період часу, контролю за діями державних виконавців в зазначених у позові виконавчих провадженнях. Не було звернуто увагу на той факт, що перевірка виконавчих проваджень, як форма контролю за дотриманням працівниками відділу державної виконавчої служби виконавської дисципліни, в обов`язковому порядку проводиться лише на підставі доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби або за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника). Проте в зазначених у позові правовідносинах таких скарг або доручень позивачу не надходило.

Начальник відділу державної виконавчої служби має право з власної ініціативи перевіряти виконавчі провадження державних виконавців, які працюють в цьому відділі, однак чинне законодавство не встановлює конкретних вимог до кількості виконавчих проваджень, які мають перевірятися начальником в контексті його обов`язку забезпечувати й контролювати дотримання працівниками відділу вимог законодавства. Із 11 квітня 2022 року, тобто із дати призначення, до 31 грудня 2022 року позивачем було перевірено 120 виконавчих провадження, за скаргами та власною ініціативою, що підтверджується відповідним журналом перевірок, що у свою чергу не може свідчити про неналежне виконання позивачем посадових обов`язків та «неналежний контроль». В той час, ініціатором притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тобто вищестоячим органом державної виконавчої служби за 2022 рік перевірено лише 18 виконавчих проваджень по Одеській області.

Також відповідачем не надане будь-яке посилання на нормативно-правовий акт або роз`яснення, доручення, рекомендацію вищестоячого органу державної виконавчої служби щодо кількості, строків, періодичності та характеру перевірок виконавчих проваджень за власною ініціативою позивача. З огляду на вищезазначене, така оцінка роботи позивача з боку відповідача, як «неналежний контроль» є лише оціночним судженням та з огляду на приписи Закону України «Про державну службу» не може використовуватись для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зі змісту подання та оскаржуваного наказу випливає, що об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем, полягає в неналежному контролі за діями та рішеннями підлеглих, унаслідок чого у виконавчих провадженнях виникли порушення. Суть дисциплінарного порушення на думку відповідача полягає в тому, що позивач не реалізував повноважень, передбачених статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» та не здійснив перевірок виконавчих проваджень на предмет повноти та своєчасності вчинення державними виконавцями виконавчих дій. З аналізу положень статі 74 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що перевірка виконавчого провадження є єдиною формою контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби. Проте, умов які зобов`язують вжити передбачених статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» форм контролю у спірних правовідносинах не було. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, може також з власної ініціативи провести перевірку виконавчого провадження. Водночас чинним законодавством не визначено критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби. Доводи відповідача, висловлені членами дисциплінарної комісії, про те, що начальник органу державної виконавчої служби зобов`язаний контролювати усі без винятку виконавчі провадження на предмет повноти вчинення виконавчих дій, позивач вважає безпідставними. Адже для перевірки виконавчого провадження на предмет дотримання державними виконавцями вимог закону недостатньо простого аналізу змісту постанови державного виконавця з того чи іншого питання. Проте проведення повної перевірки виконавчого провадження шляхом дослідження всіх його матеріалів щоразу, як державним виконавцем складається процесуальний документ покладало б на позивача та державних виконавців надмірний тягар, що створило б реальні перешкоди для своєчасного та ефективного вчинення державними виконавцями виконавчих дій. Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також Законом України «Про виконавче провадження» встановлено кваліфікаційні вимоги до державних виконавців і гарантії їхньої незалежності. Державним виконавцем може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту та здатний за своїми особистими і діловими якостями здійснювати повноваження державного виконавця. Державний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керується принципом верховенства права та має діяти виключно відповідно до закону. Втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та інших осіб у діяльність державного виконавця, з примусового виконання рішень забороняється. Таким чином, державний виконавець має володіти визначеним рівнем компетентності, що спростовує висновки відповідача про те, що всі його процесуальні рішення мають бути проконтрольовані керівником органу державної виконавчої служби.

З урахуванням викладеного, за умови відсутності скарг на дії конкретного державного виконавця або інших обставин, які б вказували на безвідповідальне ставлення підлеглими до виконання своїх обов`язків, у позивача не було підстав для ініціювання перевірок усіх виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділі.

Судове засідання, призначене на 17.05.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено підготовче судове засідання на 24.05.2023 року.

22.05.2023 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представником позивача зазначено, що відповідач відхиляє викладені у відповіді на відзив твердження, як такі, що є безпідставними та не відповідають вимогам ст. 163 КАС України.

В судове засідання, призначене на 24.05.2023 року, з`явилися позивач та представники сторін.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 24.05.2023 року, відклав підготовче засідання на 14.06.2023 року.

В судове засідання, призначене на 14.06.2023 року, з`явилися позивач та представники сторін.

Ухвалою від 14.06.2023 року Одеський окружний адміністративний суд справі № 420/11378/23 продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 19.07.2023 року.

27.06.2023 року до суду від представника відповідача надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідач наголошує, що на момент перевірки виконавчих проваджень, правові підстави для передачі від одного державного виконавця до іншого - відсутні. Крім того, на момент перевірки (у період з 21.12.2022 по 02.01.2023), в матеріалах виконавчих проваджень №№ 69414317, 63180847, 63127125, 39156812, наданих ОСОБА_1 , будь-які доручення відсутні. Також, згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, такі доручення також відсутні.

Також зазначає, що згідно абзацу другого пункту 5 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Однак, в порушення зазначених норм, постанова про прийняття виконавчого провадження до виконання не виносилась.

Крім того, згідно пункту 16 Розділу ІІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, у разі незапланованої відсутності державного виконавця або наявності обставин, що ускладнюють виконання рішень, керівник органу державної виконавчої служби або його заступник до 10.00 години першого дня його відсутності і виникнення обставин, що ускладнюють виконання рішень, вносить до Системи інформацію про необхідність передачі виконавчих проваджень іншому державному виконавцю.

Однак, згідно Відомостей про рух виконавчих проваджень №№ 69414317, 63180847, 63127125, 39156812 від 02.01.2023 встановлено, що ОСОБА_1 здійснено втручання до Системи, шляхом ручного розподілу зазначених виконавчих проваджень.

Згідно із пунктом 4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Також зазначає, що позивач взагалі не вказує про жодні порушення Дисциплінарною комісією або суб`єктом призначення процедурі здійснення дисциплінарного провадження та відповідних норм Закону України «Про державну службу» та Порядку №1039.

Представник відповідача наголошує, що відповідачем об`єктивно та повно встановлені всі обставини вчинення дисциплінарного проступку, враховано пояснення державного службовця, які надавались, дотримано встановлений Законом України «Про державну службу» порядок дисциплінарного провадження з визначенням усіх обставин, що підлягають врахуванню суб`єктом призначення підчас обрання виду дисциплінарного стягнення, тому наказ №1110/12-05 від 04.04.2023 року «Про накладання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ». є правомірним та не підлягає скасуванню.

Судове засідання, призначене на 19.07.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено на 09.08.2023 року.

В судове засідання, призначене на 09.08.2023 року, з`явилися позивач та представники сторін.

Ухвалою від 09.08.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 420/8231/23 до судового розгляду на 30.08.2023 року.

Судове засідання, призначене на 30.08.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено судове засідання на 06.09.2023 року.

В судове засідання, призначене на 06.09.2023 року, з`явилися позивач та представники сторін.

У вступному слові позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у вступному слові заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву та запереченнях.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представників учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 06.09.2023 року, клопотання представників учасників справи задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

11.09.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 30 329, 20 грн.

18.09.2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в яких просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працює на посаді начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 11 квітня 2022 року.

Начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондаревим І.В., керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) та пунктом 7 Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), за власною ініціативою у період з 21.12.2022 року по 02.01.2023 року проведено перевірку законності виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Так, за результатами перевірки встановлено порушення Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 28/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 63180847 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-11336/09/1750, виданого 15.11.2010 Одеським окружним адміністративним судом, про стягнення з ТОВ «Альтернатива плюс» на користь Одеського міського центру зайнятості штрафу за ненадання звіту за формою 4-ПН про заплановане вивільнення працівників у загальному розмірі 7 625,00 грн., дії державного виконавця відділу Анісімової А. В. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, пункту 2 частини першої статті 37, частини восьмої статі 48 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 22/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 69003503 з примусового виконання наказу № 916/1565/21, виданого 11.11.2021 Господарським судом Одеської області про стягнення з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» на користь АТ «Національна АК «Нафтогаз України» грошових коштів у розмірі 1 264 097,21 грн., дії державного виконавця відділу Анісімової А.В., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статті 36, частини восьмої статті 48, частини другої статті 56 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 29/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 63127125 з примусового виконання вимоги № Ф-2666-17 У, виданої 12.03.2020 Головним управлінням ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 8 259,01 грн., дії державного виконавця відділу Анісімової А.В., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, пункту 2 частини першої статті 37 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 26/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 6082487 з примусового виконання виконавчого листа № 1519/21084/2012, виданого 18.06.2013 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 , на користь Філії-Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 49 315,61 Євро, 5 215,75 грн. та 3 219,00 грн. - витрати по сплаті судового збору, дії державного виконавця Малоги Д.А. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини другої та четвертої статті 27, вимог частини першої та третьої статті 40 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 27/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 60824973 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3156/11, виданий 30.10.2012 Малиновського районного суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 на користь Філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України заборгованість у розмірі 167 289,03 Євро, дії державного виконавця Малоги Д.А. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини другої та четвертої статті 27, вимог частини першої та третьої статті 40 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 23/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 61837426 з примусового виконання виконавчого напису № 1757, виданого 01.03.2020 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ «ОТП Банк» грошових коштів у розмірі 1 127 110,24 грн., дії старшого державного виконавця ОСОБА_7 , визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, частини другої та четвертої статті 27, частини восьмої статті 48 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 25/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 69414317 з примусового виконання виконавчого листа № 592/7819/13-ц, виданого 28.08.2013 Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини у розмірі. 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24.07.2013 та до досягнення дитиною повноліття. В заяві стягувач просить про нарахування аліментів з 01.02.2022, дії державного виконавця Малоги Д.А., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статі 36, статті 56, абзацу першого частини четвертої статті 71 Закону; дії старшого державного виконавця ОСОБА_10 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону та абзацу шостого пункту 13 розділу Інструкції;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 24/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 39156812 з примусового виконання судового наказу № 2н-1601/09, виданого 05.02.2010 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_11 на користь ПАТ «Ерсте Банк» грошових коштів у розмірі 1 022 904,76 грн., дії державного виконавця Мазур В.В., визнано такими, що вчинені з порушенням частини п`ятої абзацу другим статті 15, частини першої статті 30, частини восьмої статті 48, частини першої статті 68 Закону;

- постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І.В. № 20/3/1/2022 про результати перевірки виконавчого провадження від 02.01.2023 року, у виконавчому провадженні № 52571250 з примусового виконання виконавчого листа № 521/13911/15-ц, виданого 05.09.2016 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_12 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 1 260 474,03 грн., дії державного виконавця Іксар К.О. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини п`ятої статті 15, статті 18, частини четвертої статті 27, частини третьої статі 36, статті 39, вимог частини третьої статті 40, частини четвертої статті 42, частини четвертої статті 59 Закону.

Крім того, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження та Відомостей про рух виконавчих проваджень №№ 69414317, 63180847, 63127125, 39156812 від 02.01.2023 встановлено, що начальником відділу ОСОБА_1 здійснено втручання до Системи, шляхом ручного розподілу зазначених виконавчих проваджень, однак підстави передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця відділу до іншого, визначені пунктом 5 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень - відсутні, чим порушено вимоги пункту 1 Розділу II Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження.

За результатами перевірки начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарев І.В. звернувся з клопотанням № 6810/12.2-15 від 03.02.2023 року до начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дудіна Т.М. про вирішення питання щодо притягнення начальника Першого Малиновському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

У клопотанні начальника УЗПВР Бондарева І.В. від 03.02.2023 № 6810/12.2-15, зроблено висновок, що начальником відділу Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєвою С.О. неналежним чином виконуються покладені на неї службові обов`язки, передбачені положеннями Закону України «Про державну службу» та Законом України «Про виконавче провадження».

08 лютого 2023 року начальником Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дудіним Т.М. було видано наказ № 351/12-05 яким порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); створено дисциплінарну комісію.

28 лютого 2023 року в.о. начальником Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фірсовою І. було видано наказ № 579/12-05, яким продовжено стосовно ОСОБА_1 , начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснення дисциплінарного провадження у строк до 60 календарних днів та строк формування дисциплінарної справи до 30 календарних днів, згідно із пунктом 27 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039.

Позивачем 22.02.2023 року надано голові дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) письмові пояснення з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Дисциплінарна комісія, в ході розгляду матеріалів дисциплінарної справи, дійшла до висновку про наявність підстав для притягнення начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звернулася до керівника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із поданням від 27.03.2023 №20115/12.2-29 із пропозицією щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Із поданням дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 №20115/12.2-29 вбачається, що дисциплінарна комісія дійшла висновку, що заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності порушень у її письмових та усних поясненнях Дисциплінарній комісії, не спростовують висновків, викладених у поясненнях начальника УЗПВР ОСОБА_3 із доданими до них посвідченими копіями постанов про результати перевірки виконавчих проваджень, а також інформацію, що міститься у витребуваній у Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) посвідченій копії Журналу обліку постанов про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів у порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» за 2022 рік. Також вказано, що в ході розгляду матеріалів дисциплінарної справи, встановлено, що бездіяльність начальника Першого Малиновського ВДВС ОСОБА_1 , що полягає у відсутності з її боку належного контролю за діями державних виконавців цього відділу та неналежного виконання службових обов`язків, містить ознаки дисциплінарного проступку.

29 березня 2023 року позивачем на ім`я начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були направлені пояснення у зв`язку із незгодою щодо рекомендацій про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

04 квітня 2023 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі поданням дисциплінарна комісія Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 №20115/12.2-29, дисциплінарної справи ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_1 від 29.03.2023 № 20813/12.2-29, було видано Наказ №1110/12-05 «Про накладання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким притягнуто ОСОБА_1 , начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса), за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків , акті органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.

Позивач вважає наказ відповідача від 04 квітня 2023 року №. 1110/12-05 про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани протиправними та таким, що підлягає скасування, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Закон № 889-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.

Статтею 61 цього Закону передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Відповідно до ст. 62 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Частиною 1 статті 64 Закону України № 889-VIII визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарним проступком згідно з пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Статтею 66 Закону № 889-VIII передбачено види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Частиною першої статті 67 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Статтею 69 Закону № 889-VIII визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Відповідно до частин 9-11 статті 69 Закону № 889 дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно із статтею 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Стаття 74 Закону № 889-VIII передбачає, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Відповідно до статті 75 Закону №889-VІІІ перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Статтею 77 Закону № 889-VIII зазначено що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Частинами 1, 3 статті 81 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

У разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини.

Пунктом 7 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039) передбачено, що метою дисциплінарного провадження є визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1039 строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Законодавство забороняє порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця у випадку, якщо сплинули строки притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Пункт 25 Порядку № 1039 передбачає, що дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Пункт 31 Порядку № 1039 встановлює, що державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Абзац 1 пункту 32 Порядку № 1039. Про дату, час і місце та спосіб проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання (абз.1 пункту 33 Порядку № 1039).

Дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця» (абз.2 пункту 33 Порядку № 1039).

Подання дисциплінарної комісії складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

У вступній частині зазначаються: дата складення; відомості щодо підстав для порушення дисциплінарного провадження; прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, його посада, інші відомості, що мають значення для здійснення дисциплінарного провадження.

У мотивувальній частині зазначаються: у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують відсутність вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду; у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.

У резолютивній частині зазначаються: у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, висновок про відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку; пропозиція про закриття дисциплінарного провадження; у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом частини другої статті 65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення» (пункт 34 Порядку № 1039).

Згідно з пунктом 35 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону.

Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.

У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.

Відповідно до пункту 36 Порядку № 1039 за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Аналіз наведених норм законодавства щодо порядку притягнення державних службовців до відповідальності за дисциплінарні проступки дає підстави для висновку, що дисциплінарне провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, прийняття рішення за наслідками такого розгляду.

Судом встановлено, що комісія дійшла висновку, що за результатом розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 вбачається наявність ознак дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, акті органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Отже, вирішуючи питання щодо невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, слід в першу чергу виходити із того, що такі обов`язки, їх зміст і обсяг повинні бути визначені Законом та підзаконним нормативно-правовим актом.

При цьому, в залежності від статусу посади державної служби, слід розрізняти види посадових обов`язків. Так, остання (найнижча) ланка посадової особи державної служби у відповідному підрозділі має менший обсяг і зміст обов`язків, в їх порівнянні із керівником державної служби такого підрозділу, в якого окрім виконання обов`язків, визначених законом, додатково наявні організаційно-розпорядчі функціональні права та обов`язки, як правило пов`язані із загальним керівництвом і контролем.

Так, статтею 8 Закону № 899-VIII закріплені обов`язки державного службовця, зокрема: безпосереднє виконання службових обов`язків з додержанням Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 9 Типового положення, яким передбачено, що начальник Відділу зобов`язаний: очолювати Відділ, здійснювати керівництво його діяльністю, організовувати роботу Відділу, представляти Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; забезпечувати виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; вносити пропозиції щодо заохочення або ініціювання дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; організовувати роботу зі службовими документами; забезпечувати і контролювати дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; розподіляти обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; здійснювати інші повноваження відповідно до законодавства.

Відповідно до Положення про Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), затвердженого наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 510/03-08 від 19.07.2021 року, начальник Відділу:

1) очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу;

2) забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, доручень начальника Головного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та доручень начальника Управління;

3) вносить начальнику Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, погоджені з начальником Управління, щодо призначення на посади та звільнення з посад державних службовців та інших працівників Відділу;

4) вносить начальнику Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, погоджені з начальником Управління, щодо заохочення і притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та інших працівників Відділу;

5) вносить начальнику Міжрегіонального управління Міністерства юстиції пропозиції, погоджені з начальником Управління, щодо проекту структури, штатного розпису та кошторису видатків на утримання Відділу;

6) вносить начальнику Міжрегіонального управління Міністерства юстиції пропозиції, погоджені з начальником Управління, щодо нагородження державними нагородами та заохочення працівників Відділу;

7) організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства;

8) забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни;

9) організовує розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян;

10) виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»;

11) розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій;

12) розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців;

13) за наявності підстав відповідно до вимог законодавства погоджує заяви державних виконавців про виплату винагороди;

14) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Відповідно до посадової інструкції начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), основними посадовими обов`язками є:

- здійснювати у межах наданої компетенції реалізацію завдань, покладених на Відділ: з дотриманням Конституції та законові України; діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- здійснення своєчасного, повного та неупередженого виконання рішень передбачених Законом України «Про виконавче провадження»;

- формування звітності органів державної виконавчої служби;

- підготовка та складання проектів відповідей на звернення сторін виконавчого провадження;

- забезпечення виконання планів роботи Відділу та прийняття участі у виконанні заходів та завдань з питань органі діяльності відділу;

- представляти інтереси відділу в судах всіх інстанцій та в інших державних установах. Добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки під час здійснення представництва інтересів органів виконавчої служби в судах всіх інстанцій;

- проведення особистого прийому громадян;

- надання практичної та методичної допомоги працівникам Відділу, вжиття заходів щодо поліпшення їх роботи, підвищення їх кваліфікації;

- здійснення контролю за внутрішнім переміщенням матеріально-товарних цінностей;

- забезпечення виконання інших повноважень, спрямованих на виконання завдані і функцій Відділу, які виникають з чинного законодавства, наказів (розпоряджень) та доручень керівництва Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Пунктом 3 розділу IX Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, керівник органу державної виконавчої служби, приватний виконавець за допомогою Системи здійснює контроль за:

дотриманням строків внесення виконавчих документів відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) до Системи;

дотриманням строків перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби (приватного виконавця);

законністю, своєчасністю та повнотою вчинених виконавцями виконавчих дій та винесених процесуальних рішень;

своєчасністю та повнотою внесення до Системи відомостей про вчинені виконавчі дії.

Система формує контрольні відомості, які відображають порушення строків вчинення виконавчих дій та винесення процесуальних рішень.

Отже, наведеними правовими нормами законодавець наділив керівника органу державної виконавчої служби та поклав на нього обов`язок здійснення контролю за дотриманням підпорядкованими державними виконавцями вимог законодавства про виконавче провадження.

Водночас вказані норми не встановлюють жодних обов`язкових, конкретно визначених, чітких термінів здійснення начальником державної виконавчої служби контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень на предмет їх відповідності вимогам закону.

Судом встановлено, що начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондаревим І.В. за власною ініціативою у період з 21.12.2022 року по 02.01.2023 року проведено перевірку законності виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за результатами проведення якої встановлено порушення державними виконавцями вимог законодавства по виконавчих провадженнях.

Так, за результатами перевірки встановлено порушення Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

- у виконавчому провадженні № 63180847 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-11336/09/1750, виданого 15.11.2010 Одеським окружним адміністративним судом, про стягнення з ТОВ «Альтернатива плюс» на користь Одеського міського центру зайнятості штрафу за ненадання звіту за формою 4-ПН про заплановане вивільнення працівників у загальному розмірі 7 625,00 грн., дії державного виконавця відділу ОСОБА_13 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, пункту 2 частини першої статті 37, частини восьмої статі 48 Закону;

- у виконавчому провадженні № 69003503 з примусового виконання наказу № 916/1565/21, виданого 11.11.2021 Господарським судом Одеської області про стягнення з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» на користь АТ «Національна АК «Нафтогаз України» грошових коштів у розмірі 1 264 097,21 грн., дії державного виконавця відділу Анісімової А.В., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статті 36, частини восьмої статті 48, частини другої статті 56 Закону;

- у виконавчому провадженні № 63127125 з примусового виконання вимоги № Ф-2666-17 У, виданої 12.03.2020 Головним управлінням ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 8 259,01 грн., дії державного виконавця відділу Анісімової А.В., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, пункту 2 частини першої статті 37 Закону;

- у виконавчому провадженні № 6082487 з примусового виконання виконавчого листа № 1519/21084/2012, виданого 18.06.2013 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 , на користь Філії-Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 49 315,61 Євро, 5 215,75 грн. та 3 219,00 грн. - витрати по сплаті судового збору, дії державного виконавця ОСОБА_14 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини другої та четвертої статті 27, вимог частини першої та третьої статті 40 Закону;

- у виконавчому провадженні № 60824973 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3156/11, виданий 30.10.2012 Малиновського районного суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 на користь Філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України заборгованість у розмірі 167 289,03 Євро, дії державного виконавця ОСОБА_14 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини другої та четвертої статті 27, вимог частини першої та третьої статті 40 Закону;

- у виконавчому провадженні № 61837426 з примусового виконання виконавчого напису № 1757, виданого 01.03.2020 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ «ОТП Банк» грошових коштів у розмірі 1 127 110,24 грн., дії старшого державного виконавця ОСОБА_7 , визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини третьої статті 13, частини другої та четвертої статті 27, частини восьмої статті 48 Закону;

- у виконавчому провадженні № 69414317 з примусового виконання виконавчого листа № 592/7819/13-ц, виданого 28.08.2013 Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини у розмірі. 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24.07.2013 та до досягнення дитиною повноліття. В заяві стягувач просить про нарахування аліментів з 01.02.2022, дії державного виконавця Малоги Д.А., визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статі 36, статті 56, абзацу першого частини четвертої статті 71 Закону; дії старшого державного виконавця ОСОБА_10 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону та абзацу шостого пункту 13 розділу Інструкції;

- у виконавчому провадженні № 39156812 з примусового виконання судового наказу № 2н-1601/09, виданого 05.02.2010 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_11 на користь ПАТ «Ерсте Банк» грошових коштів у розмірі 1 022 904,76 грн., дії державного виконавця Мазур В.В., визнано такими, що вчинені з порушенням частини п`ятої абзацу другим статті 15, частини першої статті 30, частини восьмої статті 48, частини першої статті 68 Закону;

- у виконавчому провадженні № 52571250 з примусового виконання виконавчого листа № 521/13911/15-ц, виданого 05.09.2016 Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_12 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 1 260 474,03 грн., дії державного виконавця Іксар К.О. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог частини п`ятої статті 15, статті 18, частини четвертої статті 27, частини третьої статі 36, статті 39, вимог частини третьої статті 40, частини четвертої статті 42, частини четвертої статті 59 Закону.

Крім того, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження та Відомостей про рух виконавчих проваджень №№ 69414317, 63180847, 63127125, 39156812 від 02.01.2023 встановлено, що начальником відділу Васильєвою С.О. здійснено втручання до Системи, шляхом ручного розподілу зазначених виконавчих проваджень, однак підстави передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця відділу до іншого, визначені пунктом 5 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень - відсутні, чим порушено вимоги пункту 1 Розділу II Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження.

Отже, дисциплінарний проступок у справі, що розглядається, полягає зокрема в тому, що позивач не реалізувала повноважень, передбачених статтею 74 Закону № 1404-VIII, та не здійснила перевірок виконавчих проваджень на предмет повноти та своєчасності вчинення державними виконавцями виконавчих дій.

Відповідно до приписів частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз наведеної правової норми свідчить, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби.

Проте, у спірних правовідносинах, які склались у цій справі, умови, що зобов`язують вжити, передбачених статтею 74 Закону №1404-VIII форм контролю відсутні.

Слід зауважити, що за приписами вказаної правової норми начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, може також з власної ініціативи провести перевірку виконавчого провадження.

Водночас чинним законодавством не визначено критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби.

Для перевірки виконавчого провадження на предмет дотримання державними виконавцями вимог закону недостатньо простого аналізу змісту постанови державного виконавця з того чи іншого питання. Проте проведення повної перевірки виконавчого провадження шляхом дослідження його матеріалів щоразу як державним виконавцем складається процесуальний документ покладало б на позивача та державних виконавців надмірний тягар, що створило б реальні перешкоди для своєчасного та ефективного вчинення державними виконавцями виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 300/1795/19.

Слід зазначити, що Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також Законом № 1404-VIII встановлено кваліфікаційні вимоги до державних виконавців і гарантії їхньої незалежності.

Так, державним виконавцем може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту та здатний за своїми особистими і діловими якостями здійснювати повноваження державного виконавця. Державний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керується принципом верховенства права та має діяти виключно відповідно до закону. Втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та інших осіб у діяльність державного виконавця, з примусового виконання рішень забороняється.

Таким чином, державний виконавець має володіти визначеним рівнем компетентності, що спростовує висновки відповідача про те, що всі його процесуальні рішення мають бути проконтрольовані керівником органу державної виконавчої служби.

Водночас позивачем 22.02.2023 року надано голові дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) письмові пояснення з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, в яких повідомила наступне.

Щодо списання коштів за виконавчим провадженням № 63180847, яке стало предметом перевірки, раніше були відкриті виконавчі провадження № 41587613 та № 4555378б, в рамках яких накладено арешти на розрахункові рахунки боржника та виконавчі провадженні завершені та виконавчі дії неможливі, згідно вимог чинного законодавства списання коштів з рахунку відбувається по черговості надходження постанов про арешти коштів.

У зв`язку з тим, що списання коштів за виконавчим провадженням № 63180847 було фактично неможливим, відповідна вимога була направлена несвоєчасно та і взагалі її направлення є формальним, та як не може привести до фактичного списання коштів із рахунку боржника. 16.01.2023 на підставі постанови про перевірку законності виконавчого провадження в порядку приписів статті 74 Закону, скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувану та направлено платіжну вимогу до ПАТ «МТБ Банк» для списання коштів з рахунку. 06.03.2023 платіжна вимога повернулась до відділу, як така що не прийнята до виконання на підставі того, що грошові кошти на рахунку арештовані за іншим документом і на рахунку не має інших (крім арештованих коштів).

Щодо несвоєчасного накладення арешту на майно та кошти боржника за виконавчим провадженням № 69003503, зазначено, що з огляду на специфіку діяльності боржника - ДП «Підприємство-державної кримінально-виконавчої служби України» державний виконавець побоювалась, що накладення арештів може завдати шкоди обороноздатності України.

Однак, вказані порушення були усунуті. 06.03.2023 до відділу ДП «Підприємство-державної кримінально-виконавчої служби України» надано копії платіжних доручень та акт звірення рахунків станом на 30.09.2022 між боржником та стягувачем, які підтверджують сплату боргу до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим на адресу стягувана направлено вимогу про підтвердження отримання коштів в рахунок погашення боргу, однак станом на 14.03.2023 відповідь не надходила.

Щодо завершення виконавчого провадження № 63127125 без примусового списання коштів із арештованого рахунку боржника, зазначено, що кошти було списано 30.09.2021 в рамках виконавчого провадження № 65791855 та перераховано згідно розпорядження державного виконавця.

За виконавчим провадженням № 60824878, щодо не виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору, яке було завершено 01.06.2022, вказане порушення усунено після перевірки 10.11.2022 начальником відділу вказаного провадження, тобто до перевірки вказаного виконавчого провадження начальником Управління Бондаревим І.В.

За виконавчим провадженням № 60824973, щодо не виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору, яке було завершено 01.06.2022, вказане порушення усунено після перевірки 10.11.2022 начальником відділу вказаного провадження, тобто до перевірки вказаного виконавчого провадження начальником Управління Бондаревим І.В.

Щодо не направлення вимоги на примусове списання коштів із рахунку боржника за виконавчим провадженням № 61837426, зазначено, що будь-яке порушення відсутнє, оскільки виконавчим написом нотаріуса передбачено чіткий порядок його виконання, тобто звернення стягнення на квартиру належну боржнику. Також, зазначено, що арешт на рахунок боржника накладений до призначення ОСОБА_1 начальником відділу та державним виконавцем відділу Кудряшова П.Ю. Також, зазначено, що звернення стягнення на квартиру належну боржнику було звернено в рамках іншого виконавчого провадження відкритого Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується відповідним свідоцтвом на право власності.

Щодо зняття арешту з транспортних засобів та несвоєчасного перерахування коштів за виконавчим провадженням № 69414317, зазначено, що арешт та розшук з транспортних засобів знято, у зв`язку із повним погашення заборгованості по аліментам у розмірі 12 207,90 грн., проте із метою забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем прийнято рішення замість транспортних засобів накласти арешт нерухоме майно боржника, арешт якого не буде заважати боржнику займатись підприємницькою діяльністю. Розпорядження було підготовлено несвоєчасно через відсутність електроенергії.

Щодо виявлених порушень за виконавчим провадженням № 39156812, зазначено, що своєчасна перевірка майнового стану боржника можлива лише за ідеальних умов праці та не враховує воєнний стан в Україні, при цьому арешти на все майно боржника накладені, тому якщо у боржника з`явиться будь-яке інше майно воно не зможе бути переоформленим та підпадає під дію арешту, тобто порушення державного виконавця не привели та не приведуть до будь-яких труднощів для примусового виконання рішення. Також, зазначено, що виконавчому провадженні винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження та державний виконавець зобов`язався вчиняти виконавчі дії у відповідності до вимог Закону.

Щодо виявлених порушень за виконавчим провадженням № 52571250, зазначено, що державним виконавцем відділу Іксар К.О. не направлено заяву про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку з, тим що вимагало додаткового часу та ресурсів та вирішено закрити виконавче провадження без такої зміни, адже права первісного кредитора, нового кредитора та боржника не були порушенні через відсутність претензій до боржника з боку кредиторів, що підтверджено письмово.

Також ОСОБА_1 зазначає, що постанови про стягнення виконавчого збору повинна була винесена ще у 2016 році, у той час коли державний виконавець не працювала на посаді, а винесення нею постанови у 2022 буде протиправною. Крім того, зазначено, що існують висновки верховного Суду щодо неможливості стягнення виконавчого збору без реального стягнення заборгованості, як це і відбулося за виконавчим провадженням (рішення Верховного Суду у справі 400/4023/19).

Винесення відповідної постанови може призвести до подання адміністративного позову та стягнення з органів державної виконавчої служби судового збору, витрат на правову допомогу адвоката, моральної шкоди, тощо. Але, на виконання постанови № 20/3/1/2022 щодо виконавчого провадження №52571250 такі дії все ж були вчинені.

Враховуючи встановлені судами обставини, що підтверджуються матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки у випадку, що склався, відсутнє невиконання або неналежне виконання позивачем посадових обов`язків та актів органів державної влади, в частині нездійснення контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення дій державними виконавцями, враховуючи, що жодне із положень нормативно-правових актів не визначає поняття періодичності, конкретного терміну проведення (здійснення) начальником відділу контролю за рішеннями і діями державного виконавця на предмет їх відповідності вимогам закону, окрім випадків надходження скарг від сторін виконавчого провадження, письмових доручень керівника вищого органу державної виконавчої служби, подання/надходження яких у даному випадку не було.

Крім того, судом встановлено, що в оскаржуваному наказі підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено про втручання позивача до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що на момент перевірки виконавчих проваджень, правові підстави для передачі від одного державного виконавця до іншого були відсутні.

Згідно пункту 5 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі:

хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці;

звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця;

включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби;

відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до закону;

утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби;

наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Позивачем для передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого було використано підставу: наявність інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно пояснень позивача такою обставиною вважав перевантаженість державних виконавців виконавчими провадженнями, що підтверджується їх доповідними, сама передача ж відбувалась згідно із письмовим дорученням Позивача, тобто у відповідності до вищезазначених норм.

Так, у державного виконавця Іксар К.О. на виконанні станом на 02 травня 2022 року перебувало аж 8895 виконавчих проваджень, що є кількістю неможливою для нормальної роботи. Із цієї кількості, на державного виконавця Анісімову А.В. були передані у тому числі виконавчі провадження № 63127125 та 63180847, а на державного виконавця Кудряшова П.Ю. було передано виконавче провадження № 39156812. Всі ці дії було здійснені на підставі доручення начальника відділу та з урахуванням вищезазначених норм законодавства. Також потрібно зазначити, що передавались не конкретні виконавчі провадження, а цілий їх масив, у тому числі й вищезазначені.

Виконавче провадження № 69414317 було передано від державного виконавця Кобзаревої (Осадчої) К.І. до державного виконавця Мураховської В.М. з огляду на доповідну державного виконавця Кобзаревої (Осадчої) К.І. від 01 вересня 2022 року щодо перевантаженості певним видом виконавчих проваджень та на підставі доручення Начальника відділу з урахуванням вищезазначених норм законодавства. Також потрібно зазначити, що передавалось не конкретно вищезазначене виконавче провадження, а цілий їх масив.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що втручання позивача до Автоматизованої системи виконавчого провадження спростовується доданими до позовної заяви документами та поясненнями до них, а також матеріалами позовної заяви.

Слід також зазначити, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до державного службовця, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, об`єктивна сторона проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених положеннями загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом №889-VІІІ, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів та розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Особливе значення під час визначення діяння державного службовця як «дисциплінарного проступку» має наявність у вчиненні цього діяння «вини» державного службовця, тобто певного психічного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.

При цьому, оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретні посадові обов`язки, які порушені позивачем. Відсутні ці відомості і в тій частині довідки та матеріалів дисциплінарної комісії, які стосуються здійснення контролю позивача за виконавчими провадженнями.

Факт виявлення тих чи інших недоліків в межах конкретного виконавчого провадження не є підтвердженням здійснення неналежного контролю з боку начальника органу ДВС за цим виконавчим провадженням. Для здійснення такого висновку перевіркою та дисциплінарною комісією мали бути встановлені факти таких порушень закону, про які безпосередньо у встановленому порядку було доведено до відома начальника органу ДВС і щодо яких ним вчинено протиправні діяння (бездіяльність чи дії). Разом з тим, саме таких фактів комісією не встановлено, проте з використанням загальних фраз та посиланням на загальні норми сформульовано висновок щодо вини позивача.

Тобто в оскаржуваному наказі не конкретизовано в чому саме полягає вчинення дисциплінарного проступку, який передбачений п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону №889 (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків).

Так, з матеріалів дисциплінарної справи та оскаржуваного наказу неможливо встановити, які саме порушення вчинено позивачем особисто та чи дійсно такі порушення з боку позивача мали місце.

Формулювання підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, наведені в матеріалах дисциплінарного провадження та оскаржуваному наказі, не містять чіткого формулювання конкретних порушень, які б свідчили про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку та не вказані негативні наслідки, причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника, та не надано доказів на підтвердження протиправності дій позивача.

Крім того, у поданні дисциплінарної комісії не конкретизовано ступінь доведеної вини у вчиненні дисциплінарного проступку та не конкретизовано чому саме обрано такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Щодо інших доводів відповідача про порушення позивачем посадових обов`язків зазначених у поданні, суд зазначає, що останні є безпідставними та не конкретизованими, оскільки не містять ні посилання на положення посадової інструкції, ні на норми законодавства, які були порушені позивачем.

У змісті подання, яке було підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відсутні факти, що підтверджують вчинення позивачем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів.

Відповідачем в оскаржуваному наказі не наведені обставини, у чому саме полягає неналежне виконання позивачем посадових обов`язків. Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення, не наведення обставин вчинення дисциплінарного поступку не можуть вважатися належною оцінкою в юридичному розумінні.

Наказ як офіційний документ повинен характеризуватися точністю, стислістю і зрозумілістю, та повинен містити точне формулювання суті та обставин допущеного позивачем проступку, що стало підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Відсутність належного обґрунтування наказу про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Аналогічна правова позиція викладена і постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №1340/4847/18.

Крім того, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця.

Зокрема, під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків і, з урахуванням установлених обставин, суб`єктом призначення має бути з`ясовано необхідність накладення дисциплінарного стягнення, а в разі його накладення - обґрунтовано необхідність застосування конкретного його виду.

Водночас відповідач, усупереч вказаному, належним чином не обґрунтував необхідність застосування до позивача саме цього виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування іншого виду дисциплінарного стягнення.

Також не було наведено про наявність/відсутність наслідків (збитків), які настали внаслідок дій позивача, та не надано жодної оцінки їх тяжкості, в разі наявності тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки під час проведення дисциплінарного провадження не було доведено вини позивача та чітко в наказі не зазначено шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою правопорушника, які б спричини застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення.

Враховуючи, що рішення, яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення.

За таких встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача дисциплінарного проступку і відповідно оскаржуваний наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято протиправно, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому позовні вимоги визнати протиправним та скасувати наказ № 1110/12-05 від 04.04.2023 року прийнятий Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення догани, є правомірними та належать задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1073,60 грн., де 1073,60 грн. - ставка судового збору за звернення до суду із цим позовом.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, Суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 14.02.2023 року між Адвокатським Бюро «Дениса Приміча» в особі керуючого адвоката Приміча Дениса Володимировича та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 10/23.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень:

-надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів Клієнта перед юридичними та фізичними особами, в органах державної влади, органах міністерства юстиції, прокуратури, МВС, Національної поліції, СБУ, державної виконавчої служби, банківських установах, нотаріальних конторах, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальних провадженнях, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб;

-представляє Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, під час дисциплінарного провадження, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Клієнта не передбачені даним Договором;

-представляє інтереси та здійснює захист Клієнта в судах, в органах міністерства юстиції, в органах прокуратури, МВС, Національної поліції та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подає заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняє інші дії щодо захисту прав та інтересів Клієнта.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 вказаного договору гонорар адвоката визначається відповідно до погодинної роботи за ставкою 50% від прожиткового мінімуму на працездатну особу, що встановлена Законом на день вчинення дії (надання послуги/допомоги). Обчислення погодинної роботи здійснюється відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги із детальним описом робіт/послуг.

08.09.2023 року між Адвокатським Бюро «Дениса Приміча» в особі керуючого адвоката Приміча Дениса Володимировича та Васильєвою Світланою Олегівною було підписано акт виконаних робіт № 1-10/23.

Пунктом першив вказаного акту визначено, що виконавець виконав роботи, передбачені умовами Договору та надав правову допомогу у справі № 420/8231/23 , яка розглядалася Одеським окружним адміністративним судом.

Пунктом другим акту зазначено перелік послуг та їх вартість:

- Консультація клієнта та визначення правової позиції (1 година) - 1 342,00 грн.;

- Участь у засіданні дисциплінарної комісії (1,5 години) -2 013,00 грн.;

- Збір доказів (2 години) - 2 684,00 грн.;

- Підготовка та написання позовної заяви (8 годин) -10 736,00 грн.;

- Підготовка відповіді на відзив (4 години) 5 368,00 грн.;

- Участь у судовому засіданні призначене на 24.05.23 р о 14:30 год.(початок: 14:49 год; закінчення: 14:56 год.; + 40 хв. (0.7 год.) на дорогу до суду та в зворотному напрямку - 1,2 години) -1610,40 грн.;

- Участь у судовому засіданні призначене на 14.06.23 р о 11:30 год. (початок: 11:31 год; закінчення: 11:56 год.; + 40 хв. (0.7 год.) на дорогу до суду та в зворотному напрямку - 1,2 години) - 1610,40 грн.;

- Участь у судовому засіданні призначене на 09.08.23 р о 10:20 год. (початок: 11:13 год; закінчення: 11:17 год. (5хв); + 20 хв. на в зворотному напрямку - 0,4 години) -536,80 грн.;

- Участь у судовому засіданні призначене на 06.09.23 р о12:30 год.( (розгляд справи по суті): початок: 13:44 год; закінчення: 14:17 год.; + 20 хв. на в зворотному напрямку + 1 год. підготовка до засідання - 1,8 години) - 2 415,60 грн.;

- Заява про стягнення витрат на правову допомогу (1,5 години) 2013,00 грн.

Відповідно до п. 3 вказаного акту вартість наданих послуг Виконавцем по справі № 420/8231/23 становить: 30 329,20 гривен.

08.09.2023 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги 10/23 від 14.02.2023 року відповідно до якої сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється Клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського Бюро, реквізити якого зазначаються даній угоді в продовж 6 (шести) місяців з моменту набрання законної сили постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/8231/23, але не пізніше 01.05.2024 року.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

Представник відповідача у запереченнях зазначив, що розмір витрат, які підлягають оплаті за надання правової допомоги є завищеними та необґрунтованими та просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку суд зауважує про безпідставність включення до суми вартості послуг на правничу допомогу вартості послуг адвоката за консультацію клієнта та визначення правової позиції та збір доказів, оскільки вказані дії є складовими підготовки адміністративного позову та формування додатків до нього та не можуть бути кваліфіковані як окремо визначені дії з окремо визначеною вартістю.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що вартість роботи по підготовці та поданні адміністративного позову у вказаній справі становить 10736,00 грн., а відповіді на відзив 5368,00 грн., оскільки дана вартість не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи.

При цьому, суд враховує, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, що передбачає явку сторін (їх представників) у підготовче та судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду даної справи, представник позивача брав участь у трьох підготовчих засіданнях та одному судовому засіданні у справі.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 10000,00 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр. Дмитра Яворницького, 21-а, м. Дніпро, 49027, ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 1110/12-05 від 04.04.2023 року, прийнятий Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр. Дмитра Яворницького, 21-а, м. Дніпро, 49027, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр. Дмитра Яворницького, 21-а, м. Дніпро, 49027, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.09.2023 року.

Суддя Г.В. Лебедєва