Справа № 120/9256/23
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 жовтня 2023 р. Справа № 120/9256/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивачка) до Головного управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - ГУ ДМС України у Вінницькій області, управління, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №322 від 08.05.2023 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну;

- визнати протиправним та скасувати рішення №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ;

- зобов`язання повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку .

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, в 2011 році разом із батьками прибула на територію України та в 2014 році отримала посвідку на постійне проживання.

В травні 2023 р. позивачка у зв`язку із досягненням 25 річного віку звернулась до ДП Документ із заявою щодо обміну посвідки. За наслідком розгляду поданої заяви отримала рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Із цими рішеннями позивачка не погоджується зазначаючи про те, що жодних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну не існує, відтак, просить скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання .

Ухвалою від 03.07.2023 р. відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18.07.2023 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію складається обґрунтований висновок. Також вказано, що в разі, якщо в особи змінились відомості вона зобов`язана подати відповідну інформацію з метою внесення до відомчої системи ДМС. При цьому, в разі набуття громадянства України особа мала б повідомити ДМС про те, що відбулись зміни відносно неї.

Ухвалою суду від 03.10.2023 р. визначено вважати вірним найменування відповідача Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

02.05.2023 р. ОСОБА_1 подала заяву до ДП Документ щодо оформлення іноземцям документів міграційного характеру.

08.05.2023 р. Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення №322 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України Про імміграцію.

Також 08.05.2023 р. Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення №9502 від 08.05.2023 р. про відмову ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивачка звернулась до суду із позовом.

При вирішенні спору суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про імміграцію (далі Закон №2491) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Аналіз змісту вказаних норм Закону №2491 дає підстави дійти висновку, що іммігрантами можуть бути лише іноземці та особи без громадянства. Після набуття цими особами громадянства України змінюється їх правовий статус та підстави перебування та проживання в Україні.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III Про громадянство України (далі - Закон № 2235-III).

Пунктом 1 статті 2 Закону № 2235 визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до ст.8 Закону №2235 особа (іноземець або особа без громадянства), яка народилася або постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;

6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Статтею 12 Закону №2491 визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Нормами частин першої-третьої статті 13 Закону №2491-III встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1983 від 26.12.2002, якою затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №1983).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Отже, Закон №2491 встановлює чіткий перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію, однак такий перелік не є вичерпним. Такий дозвіл може скасований як з підстав, передбачених в ст.12 Закону №2491, так і в інших випадках, передбачених законами України.

Зі змісту висновку від 08.05.2023 про скасування дозволу на імміграцію в Україну суд встановив, що підставою для скасування дозволу на імміграцію стала та обставина, що з 22.09.2017 р. позивачка набула громадянство України, однак відповідного повідомлення не направила.

Таким чином, після 22.09.2017 позивачка втратила статус іноземця, а отже у відповідача виникли підстави для скасування наданого їй дозволу на імміграцію від 24.11.2014 р.

Більш того, суд вказує й на те, що ч. 17 статті 4 Закону Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства встановлює, що особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення.

При цьому, згідно довідки №32/2019 ОСОБА_1 припинено громадянство України, відтак, остання мала звернутись із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення, що теж свідчить про те, що набуття громадянства є підставою для скасування попереднього дозволу.

Отже, відповідач прийняв рішення №322 від 08.05.2023 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну за наявності правових підстав, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Разом з тим, надаючи оцінку рішенню про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання , суд вказує наступне.

Відповідно до п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 р. №321 (далі Порядок №321) територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 63 Порядку №321 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Із процитованого видно , що підстави для відмови у видачі довідки не є вичерпними.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.

Отже як видно посвідка на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства може бути надана за умови звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію та відповідного указу Президента України про припинення громадянства України.

В свою чергу , оцінюючи рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв, оскільки відповідачем у рішенні не конкретизовано підстави для відмови у видачі посвідки, а саме, норми Закону, на підставі яких відмовлено у видачі посвідки. При цьому, пп.11 п. 62 Порядку №321 зазначає про те, що у видачі посвідки може бути відмовлено в інших випадках, передбачених законом, тобто цей пункт є загальним.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки не є обгрунтованим та таким, що прийнято на підставі законів України , відтак, є протиправним, відповідно, підлягає скасуванню.

При цьому, суд вказує, що вимога зобов`язального характеру щодо розгляду повторно питання стосовно оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні, саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку є передчасною, оскільки в межах даної справи судом не досліджується питання стосовно права позивачки на отримання посвідки в порядку обміну, лише надається оцінка правомірності рішення про відмову у оформленні посвідки.

Суд вказує, що рішення про відмову в наданні посвідки не містить обгрунтування відмови у видачі такої, відтак, в межах цієї судової справи передчасним є вирішення питання щодо оформлення посвідки саме в порядку обміну, тобто спір в цій частині фактично не існує та не потребує судового захисту.

Відтак, належним способом захисту прав позивачки стане повторний розгляд питання про оформлення посвідки на постійне проживання із урахуванням правових висновків суду.

А отже вимоги в частині зобов`язання повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку, задоволенню не підлягають.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі враховуючи, що заявлено дві вимоги немайнового характеру, відтак сплаті підлягав судовий збір в сумі 2 147, 20 грн. підлягають відшкодуванню частково в сумі 1073,60 грн. (1/2 задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням висновку правових висновків суду.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073, 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Повний текст судового рішення сформовано: 03.10.23 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна