Справа № 480/1443/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2023 року Справа № 480/1443/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1443/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, а саме протокол №242 від 21.10.2022 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблих 18.03.2022 р. при захисті Батьківщини військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
2. Зобов`язати Міністерства оборони України повторно розглянути документи за заявою ОСОБА_1 , призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу як члену сім`ї - рідному брату загиблих військовослужбовців Збройних сил України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Свої вимоги мотивує тим, що він є старшим братом та раніше призначався опікуном загиблих під час ракетного обстрілу казарм в м. Миколаєві братів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до досягнення ними повноліття.
Позивач, ОСОБА_1 , та його брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були одружені, своїх сімей та дітей не мали, інших утриманців у них не було. Молодших брата та сестру не віддали до дитячих закладів для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, а власними силами утримували та виховували дітей.
В облікових документах до військових квитків та в інших документах особових справ брати та сестра зазначені як члени однієї сім`ї.
Після позбавлення батьківських прав матері та смерті батька вся родина продовжувала постійно проживати спільно однією сім`єю, вести спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.
ОСОБА_6 з 7 вересня 2017 року до 31 січня 2020 року, а ОСОБА_7 з 1 вересня 2018 до 30 червня 2021 року навчались у Державному навчальному закладі «Сумський хіміко-технологічний центр професійно-технічної освіти» та здобули робочі професії, як це випливає з довідки навчального закладу та проживали разом однією сім`єю, як це зазначено у довідці про фактичне місце проживання родини ОСОБА_8 №57.
З 1 грудня 2021 року брати Саєви: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були мобілізовані до лав Збройних сил України та зараховані до особового складу підрозділу морської піхоти (в/ч НОМЕР_2 ) з місцем дислокації в м. Миколаєві. З 17 січня 2022 року зараховані до особового складу в/ч НОМЕР_1 , в якій проходили військову службу за контрактом по 18.03.2022 року, тимчасово проживали за місцем дислокації військової частини, не пориваючи сімейних зв`язків зі своєю родиною.
З цього часу більшу частину грошового забезпечення вони передавали на утримання неповнолітніх брата та сестри старшому брату ОСОБА_1 .
Діти залишились під опікою старшого брата, але продовжували перебувати на утриманні старших братів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заробітна плата яких була основним і постійним джерелом існування малолітніх дітей по день їх ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) смерті.
Крім іншого, факт перебування позивача та малолітніх брата і сестри в сімейних стосунках із загиблими військовослужбовцями підтверджується сукупністю інших доказів, що дає позивачу право рідному брату загиблих військовослужбовців як члену сім`ї відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Отже, на думку позивача, з огляду на сукупність наведених доказів, висновок відповідача у витягу з протоколу засідання Комісії МО України з розгляду питань про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №242 про те, що він не відноситься до члена сім`ї загиблих, є протиправним, без врахування всіх обставин та відомостей, які мають значення для призначення ОГД та спростовується наданими до матеріалів справи доказами.
Ухвалою від 23.02.2023р. позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
02.03.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.40-45), в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовців - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Зокрема, ОСОБА_1 був опікуном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до досягнення ними повноліття, а тому він не може бути отримувачем одноразової грошової допомоги ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблих.
На день загибелі військовослужбовців ОСОБА_1 не здійснював опіку і не мав прав та обов`язків щодо забезпечення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Даних про перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та призначення йому пенсії в разі втрати годувальника як утриманцю немає. Посвідчення «Член сім`ї загиблого» надано не було, а тому статус члена сім`ї загиблого не підтверджено.
Ухвалою від 21.04.2023р. за клопотанням представника Міністерства оборони України залучено до участі в розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
14.09.2023р. від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких у задоволенні позову просить відмовити, оскільки ОСОБА_1 був утримувачем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до їх повноліття та підписання контракту про проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України. Проте на день загибелі військовослужбовців всі зобов`язання були припинені.
Таким чином, ОСОБА_1 не є членом сім`ї загиблого та підстави для призначення пенсії у разі втрати годувальника як утриманцю відсутні.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , 1998 р.н. є старшим братом в родині, яка складалася з його рідних братів: ОСОБА_2 , 2001 р.н., ОСОБА_3 , 2003 р.н., та неповнолітніх ОСОБА_9 , 2008 р.н. і ОСОБА_10 , 2012 р.н.
Батько дітей - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати ОСОБА_12 рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 5 квітня 2017 року позбавлена батьківських прав, внаслідок чого позивач за розпорядженням райдержадміністрації призначався опікуном відносно своїх братів та сестри до досягнення ними повноліття.
На початку грудня 2021 року, напередодні початку війни рф з Україною, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали контракт на військову службу в Збройних силах України та були зараховані матросами до особового складу в/ч НОМЕР_3 ЗСУ (морська піхота), де проходили військову службу в Збройних силах України.
18 березня 2022 року матроси в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одночасно загинули під час ракетного обстрілу казарм в м. Миколаєві. Поранення та причини смерті військовослужбовців «Так, пов`язані із захистом Батьківщини» (а.с.7-8).
Влітку 2022 року позивач, як член сім`ї загиблих військовослужбовців звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги до уповноваженого органу, який надіслав їх до розпорядника бюджетних коштів (відповідача у справі - Міністерство оборони України) для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги згідно зі ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Розглянувши подані документи, відповідач, 21 жовтня 2022 року, прийняв рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене протоколом №242 п.п.9 та 10, мотивуючи свою відмову тим, що він не входить до кола осіб, яким може бути призначена така допомога, оскільки він не є ні членом сім`ї, ні утриманцем загиблих (а.с.6).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що
Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У ч.2 цієї ж статті встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, згідно з п.1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.162 Закону №2011-ХІІ у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Частинами 1, 8 ст.163 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Згідно з ч.ч.6, 8 ст.163 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене ст.16-1 Закону №2011-ХІІ, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У даній справі відповідач заперечує, що позивач є членом сім`ї загиблих військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Таким чином, для правильного вирішення цього спору, суду слід встановити коло осіб, які вважаються членами сім`ї військовослужбовців та мають право на отримання грошової допомоги у разі загибелі таких військовослужбовців.
Закон №2011-ХІІ, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить.
Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Отже, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №456/1258/17 і не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.
У цій справі суд встановив, що: а) позивач та загиблі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом; б) позивач та загиблі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки.
Так, суд враховує, що згідно з довідкою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Краснопільської селищної ради Краснопільського району Сумської області позивач фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).
Крім того, підтвердженням спільного проживання позивача та цих осіб однією сім`єю та ведення спільного господарства, є: довідка Державного навчального закладу «Сумський хіміко-технологічний центр професійно-технічної освіти» від 23.01.2023р. №25, видана на підставі «Поіменної книги №37 обліку особового складу учнів (П-УДЗ) цього навчального закладу за 2014-2020 роки (а.с.9), де вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після червня 2019 року з дозволу заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_13 , мешкали у орендованому житлі зі старшим братом ОСОБА_1 . Реєстрація у гуртожитку не проводилася.
Відповідно до облікової картки призовника ОСОБА_3 у розділі ІІ «Склад сім`ї призовника» значиться позивач ОСОБА_1 (а.с.13), а в обліково-послужній картці на сержантів та солдатів до військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 у п.11 «Склад сім`ї» вказаний його брат ОСОБА_1 (а.с.11, зворотній бік).
Позивач, ОСОБА_1 , та його брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були одружені, своїх сімей та дітей не мали, інших утриманців у них не було. Молодших брата та сестру не віддали до дитячих закладів для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, а власними силами утримували та виховували дітей.
Після позбавлення батьківських прав їх матері ОСОБА_12 рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми у справі №578/253/17 від 05 квітня 2017 року та смерті батька ОСОБА_11 23 травня 2019 року вся родина продовжувала постійно проживати спільно однією сім`єю, вести спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки
Також суд враховує, що повідомленням про загибель ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 які надійшли саме позивачу як рідному брату - члену сім`ї загиблих (а.с.83-84), та саме йому було доставлено труни з тілами загиблих військовослужбовців, який організував та здійснив їх поховання 28 березня 2022 року на цвинтарі с. Самотоївка, Краснопільського району поряд з їх батьком.
Більш того, позивачеві, як рідному брату було видано довідку про обставини смерті молодших братів військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та йому військовою частиною НОМЕР_3 були виплачені заробітна плата та інші види грошового забезпечення у зв`язку із загибеллю його братів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як члену сім`ї, про що зазначено у наказах командира в/ч НОМЕР_1 № 41-РС та № НОМЕР_5 (а.с.17-19,82,85-87) .
Вказані докази у сукупності та кожен зокрема підтверджують те, що позивач є членом сім`ї загиблих військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та він має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби.
Суд враховує, що відповідачем вказаний факт не ставиться під сумнів, останній посилається лише на те, що на час загибелі військовослужбовців опікун (позивач) не здійснював опіку і не мав прав та обов`язків щодо забезпечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Проте суд не приймає до уваги такі доводи відповідача, оскільки вони жодним чином не спростовують факту спільного проживання і ведення спільного побуту позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 року у справі №240/5809/18.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що п.7 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16.06.2022 року №108 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблих військовослужбовців його братів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які загинули ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивачем до заяви про виплату допомоги не долучено посвідчення члена сім`ї загиблого чи призначення йому пенсії по втраті годувальника, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною підставою для отримання допомоги. Як вже суд зазначав, статус члена сім`ї може встановлюватися на підставі сукупності інших умов, які наявні у даному випадку у позивача.
Також звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника є правом, а не обов`язком особи, яка перебувала на утриманні загиблого. Відсутність такої пенсії не може свідчити про те, що особа не була на утриманні загиблого.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Конституційний Суд України в Рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Повноваження адміністративного суду визначені у ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч.2 ст.245).
Відповідно до ч.4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У контексті цієї справи встановлено, що Міноборони України розглянуло по суті заяву ОСОБА_1 та подані ним документи для призначення одноразової грошової допомоги та виснувало, що позивач не є членом сім`ї загиблих військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розумінні вимог Сімейного кодексу України, що, в свою чергу, спростовано матеріалами справи.
Зважаючи на те, що між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, ураховуючи викладені вище мотивування щодо застосування норм ст.ст.16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подібних правовідносинах, для призначення позивачу, як члену сім`ї загиблих військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із їх смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаної із захистом Батьківщини, є всі передбачені п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підстави.
У такому разі, зобов`язання Міноборони України повторно розглянути документи для призначення одноразової грошової допомоги ефективно не поновлює позивача у правах, оскільки такий розгляд вже був здійснений, а його результат рішення про відмову у призначенні допомоги визнано протиправним та скасовано.
Тому, суд приходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути документи за заявою ОСОБА_1 , призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу як члену сім`ї - рідному брату загиблих військовослужбовців Збройних сил України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 01.09.2022 року (справа №480/762/19).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Підстави для розподілу судвоих витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, а саме протокол №242 від 21.10.2022 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблих 18.03.2022 р. при захисті Батьківщини військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова