Справа № 420/9503/22
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 вересня 2023 року

м. Київ

справа №420/9503/22

адміністративне провадження №К/990/25092/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 420/9503/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 872 від 13 червня 2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до підполковника поліції ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1140 о/с від 22 червня 2022 року «По особовому складу», яким його звільнено зі служби за пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацію дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) з 22 червня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1511 о/c від 12 вересня 2022 року «По особовому складу», яким внесено зміни до наказу №1140 о/с від 22 червня 2022 року та змінено дату звільнення з 22 червня 2022 року на 04 липня 2022 року;

- поновити його на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області у званні підполковника поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2022 року по день фактичного поновлення на посаді;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку загального позовного провадження.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року. Прийнято нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 872 від 13 червня 2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1140 о/с від 22 червня 2022 року «По особовому складу», яким його звільнено зі служби за пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацію дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) з 22 червня 2022 року.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1511 о/c від 12 вересня 2022 року «По особовому складу», яким внесені зміни до наказу № 1140 о/с від 22 червня 2022 року та змінено дату звільнення з 22 червня 2022 року на 04 липня 2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання підполковник поліції, на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 05 липня 2023 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 липня 2022 року у сумі 145268,21 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою відповідачем судового збору, надано десятиденний строк для усунення недоліків. Недоліки касаційної скарги заявником усунуто, а саме надано платіжну інструкцію від 09 серпня 2023 року № 656502 про сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку із неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Зокрема, відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 420/241/20, 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14, від 02 жовтня 2018 року у справі № 815/4463/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 та зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджено питання розмежування кримінальної та дисциплінарної відповідальності у межах спірних правовідносин, оскільки у зазначених постановах Верховного суду висловлено позицію про те, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосовувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції.

Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Також Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Перевіряючи доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки Головним управлінням Національної поліції в Одеській області лише зазначено про постанови Верховного Суду, проте не зазначено конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначених скаржником справах.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Також у касаційній скарзі відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 62 Конституції України.

Зокрема, вказує на те, що суд апеляційної інстанції хоч і посилається на постанови Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19, проте статтю 62 Конституції України застосував в іншому аспекті правовідносин, при цьому навів витяги із вказаних постанов.

Суд зазначає, що формальне посилання на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців зазначених постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги, у якій обґрунтувати наведену підставу касаційного оскарження судового рішення.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 420/9503/22 залишити без руху.

Надати заявнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог статті 330 КАС України, в установлений судом строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

В.Е. Мацедонська