Справа № 540/6241/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/6241/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року відкрито провадження у справі №540/6241/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 05 від 23.06.2021 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 18.02.1991 року по 30.11.1994 року на посаді оператора цеху тваринництва в радгоспі "Городній велетень"; з 14.02.2007 по 31.07.2007 року та з 01.06.2008 року по 06.02.2009 року на посаді маляра - штукатура в ТОВ "Південенерго".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями від 22.03.2023 року справу №540/6241/21 передано для розгляду головуючому судді Марину П.П.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно записів трудової книжки, виданої 21.07.2004 року, та вкладишу до трудової книжки, виданого 29.11.1994 року, позивач: з 18.02.1991 року по 30.11.1994 року працював оператором цеху тваринництва в радгоспі «Городній Велетень»; з 03.06.1998 року по 01.09.2000 року працював охоронцем в КСП «Україна»; з 04.11.2002 року по 20.07.2004 року працював охоронцем в ЗАСП «Україна»; з 18.08.2004 року по 07.08.2005 року перебував на обліку в Центрі зайнятості; з 01.12.2006 року по 06.02.2009 року працював маляром-штукатуром в ТОВ «Південенерго». Крім того, з 01.09.1987 року по 16.08.1988 року навчався в ПТУ, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 16.08.1988 року. З 08.12.1988 року по 29.11.1990 року проходив військову службу, що підтверджується довідкою про проходження військової служби № 95 від 29.04.2021 року, виданою Білозерським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Вказана довідка та копія диплому знаходиться в матеріалах пенсійної справи. Таким чином, страховий стаж позивача складає понад 13 років.

Проте, за твердженням позивача, період роботи з 01.12.2006 року по 06.02.2009 року в ТОВ «Південенерго» зараховано за даними система персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб. з посиланням на постанови Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а, у відповідача не має підстав не зараховувати до мого трудового стажу період роботи з 18.02.1991 року по 30.11.1994 року в радгоспі «Городній велетень»

Таке рішення відповідача, на переконання позивача, не відповідає вимогам законодавства є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначає що вимоги заявлені позивачем є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що до загального стажу згідно трудової книжки не враховано період роботи з 18.02.1991 по 30.11.1994 в радгоспі Городній велетень, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 (з датою заповнення 21.07.2004 ) в записі про звільнення з роботи відсутні посада та підпис відповідальної особи, печатка установи, при цьому записи зроблені раніше заповнення трудової книжки, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що оскаржуване рішення є правомірним.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ № 237581 у позивача група інвалідності третя.

З наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та вкладишу до трудової книжки, судом, зокрема, встановлено, що позивач:

- 18.02.1991 с/з «Городній Велетень» прийнятий оператором живцеха;

- 30.11.1994 Звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України);

- 03.06.1998 Прийнятий охоронцем КСП «Україна»;

- 01.09.2000 Звільнений згідно ст. 38 КЗпП України;

- 04.11.2002 Прийнятий охоронцем на період ліквідації Ліквідаційна комісія ЗАСТ «Україна»;

- 20.07.2004 Звільнений згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України (за узгодженню сторін);

- 18.08.2004-07.08.2005 Білозерівський районний центр зайнятості;

- 01.12.2006 Прийнятий на посаду маляра-штукатура;

- 06.02.2009 Звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням)

Судом встановлено, що 16.06.2021 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Листом Головного управління ПФУ в Херсонській області від 01.07.2021 року, розглянувши надані позивачем документи щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), відповідачем, повідомлено, зокрема, що за наданими документами та даними в системі персоніфікованого обліку до страхового стажу для призначення пенсії можливо зарахувати 8 років 11 місяців 4 дні, а саме: 01.09.1987-16.08.1988 11 місяців 16 днів навчання в ПТУ; 08.12.1988-29.11.1990 1 рік 11 місяців 22дні військова служба; 03.06.1998-01.09.2000 2 роки 2 місяці 29 днів; 04.11.2002-31.12.2003 1 рік 1 місяць 28 днів; 01.01.2004-20.07.2004 7 місяців за даними СПОВ; 18.08.2004-07.08.2005 11 місяців 21 день одержання допомоги по безробіттю; 01.12.2006-13.02.2007 3 місяці за даними СПОВ; 01.08.2007-31.05.2008 9 місяців 8 днів за даними СПОВ.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 23.06.2021 року № 05 відповідач за результатами розгляду документів, доданих до заяви, за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 18.02.1991 по 30.11.1994, який зазначений у Вкладиші до трудової книжки (дата заповнення 29.11.1994), оскільки Вкладиш без трудової книжки не дійсний відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 № 110.

Позивач вважає рішення Головного Управління ПФУ в Херсонській області №05 від 23.06.2021 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправним, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Відповідно до статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання (стаття 26) призначаються незалежно від стажу роботи.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння):

а) при виконанні трудових обов`язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення;

б) по дорозі на роботу або з роботи;

в) на території підприємства, організації або в іншому місці роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), протягом часу, необхідного для приведення в порядок знарядь виробництва, одягу тощо перед початком або після закінчення роботи;

г) поблизу підприємства, організації або іншого місця роботи протягом робочого часу (включаючи і встановлені перерви), якщо перебування там не суперечило правилам внутрішнього трудового розпорядку;

д) при виконанні державних або громадських обов`язків;

е) при виконанні дій по рятуванню людського життя, по охороні державної, колективної та індивідуальної власності, а також по охороні правопорядку.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 20 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» передбачено, що залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, поділяються на такі категорії:

а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

б) інші інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Причинами інвалідності є:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

поранення, контузії, каліцтва, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення;

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідачів зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи, з таких підстав.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 58 Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. Абзац перший пункту 2.2 глави 2 в редакції Наказу Міністерства соціальної політики N 748/2354/5 ( z1954-13 ) від 08.11.2013 .

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 162 заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться на мовах союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, учреждение, організація та на офіційній мові СРСР.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.

В трудовую книжку вносятся:

відомості про працівника: сім`я, ім`я, по-батькові, дані про народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по-батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 № 110 у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Згідно з п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до змісту оскаржуваного позивачем Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 23.06.2021 року № 05, його прийнято з таких підстав: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 18.02.1991 по 30.11.1994, який зазначений у Вкладиші до трудової книжки (дата заповнення 29.11.1994), оскільки Вкладиш без трудової книжки не дійсний відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 № 110.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий вкладиш разом з трудовою книжкою, в якій зазначений спірний період.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 654/890/17.

Отже, підтертість букви в трудовій книжці та не зазначення повної дати народження позивача не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи.

Разом з тим, щодо позовних вимог в частині: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.02.2007 по 31.07.2007 року та з 01.06.2008 року по 06.02.2009 року на посаді маляра - штукатура в ТОВ "Південенерго", суд зазначає таке.

Судом встановлено, що листом Головного управління ПФУ в Херсонській області від 01.07.2021 року, розглянувши надані позивачем документи щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), відповідачем, повідомлено, зокрема, що за наданими документами та даними в системі персоніфікованого обліку до страхового стажу для призначення пенсії можливо зарахувати 8 років 11 місяців 4 дні, а саме: 01.09.1987-16.08.1988 11 місяців 16 днів навчання в ПТУ; 08.12.1988-29.11.1990 1 рік 11 місяців 22дні військова служба; 03.06.1998-01.09.2000 2 роки 2 місяці 29 днів; 04.11.2002-31.12.2003 1 рік 1 місяць 28 днів; 01.01.2004-20.07.2004 7 місяців за даними СПОВ; 18.08.2004-07.08.2005 11 місяців 21 день одержання допомоги по безробіттю; 01.12.2006-13.02.2007 3 місяці за даними СПОВ; 01.08.2007-31.05.2008 9 місяців 8 днів за даними СПОВ.

Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 23.06.2021 року № 05 до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 18.02.1991 по 30.11.1994.

З вище встановленого вбачається, що відповідачем не досліджувалися періоди роботи з 14.02.2007 по 31.07.2007 року та з 01.06.2008 року по 06.02.2009 року на посаді маляра - штукатура в ТОВ "Південенерго".

Як наведено судом вище, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому відповідач, який прийняв заяву позивача про призначення пенсії, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, відповідно

Виходячи з встановлених судом обставин та висновків суду, зокрема, про те, що: оскаржуване рішення в частині підстави відмови позивачу у призначенні пенсії, а саме: оскільки Вкладиш без трудової книжки не дійсний відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 № 110 не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи; пенсійний орган не досліджував підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV (щодо наявності/відсутності підстав (фактичних і юридичних) щодо повного страхового та пільгового стажу позивача), суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 14.02.2007 по 31.07.2007 року та з 01.06.2008 року по 06.02.2009 року на посаді маляра - штукатура в ТОВ "Південенерго", є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.

З урахуванням встановлених обставин справи, в тому числі щодо органу, до якого позивачем подана заява про призначення пенсії, та здійснених на їх підставі висновків суду, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 16.06.2021, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

Наведена позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 640/26198/19 тощо.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Судові втрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 23.06.2021 року № 05 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.02.1991 року по 30.11.1994 року на посаді оператора цеху тваринництва в радгоспі "Городній велетень".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.06.2021 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73000)

Суддя П.П. Марин