Справа № 320/2861/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ № 320/2861/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2022 № 2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем було виправлено технічку помилку в декларації та подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2021 рік, тому підстав для донарахування позивачу грошового зобов`язання та штрафних санкцій у відповідача не було, адже відсутній факт самого заниження податкового зобов`язання, проте, податковим органом не було враховано даних уточнюючої декларації та заперечень позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.03.2023 до суду від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що фізичною особою ОСОБА_1 було подано звітну декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік від 29.04.2022 № 76869, в результаті перевірки якої, складено акт про результат камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 19.08.2022 № 20558/Ж5/26-15-24-01-02-03, при цьому, також було подано уточнюючу декларацію від 16.09.2022 № 97299 акта від 19.08.2022 № 20558/Ж5/26-15-24-01-02-03. У звітній декларації позивачем не було заповнено рядок 18.1 Сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року. У свою чергу, в поданій уточнюючій декларації позивачем не заповнено рядок 23.1 Збільшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету. Так, висновки акту перевірки викладено в наступній редакції: при заповненні декларації платником допущено порушення, а саме: п. 167.1 ст. 167 ПК України, відповідно до якого, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; п. п. 167.5.4 п. 167.5 ст. 167 ПК України, у половинному розмірі ставки, встановленої у пункті 167.1 цієї статті - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та/або інвестиційних сертифікатах, корпоративних правах, нарахованих нерезидентами, інститутами спільного інвестування та суб`єктами господарювання, які не є платниками податку на прибуток; п. п. 1 п. 6 розділ III Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан та доходи затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 859 від 02.10.2015 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.12.2020 № 183), а саме, у рядку 21 невірно визначені суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору, які підлягали перерахуванню до бюджету, за даними раніше поданої декларації за звітний (податковий) період, у якому виявлена помилка; п. п. 3 п. 6 розділ III Інструкції, а саме у рядку 23.1 не вказано суми, на яку збільшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору у зв`язку з виправленнями самостійно виявлених помилок; п. п. 5 п. 6 розділ III Інструкції, а саме, у рядку 24 не вказано суму штрафу, яка обчислюється платником самостійно у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок згідно з п. 50.1 ст. 50 глави 2 II Кодексу та/або згідно з ст. 25 Закону. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки уточнюючу декларацію про майновий стан та доходи ОСОБА_1 подано 16,09.2022, то камеральна перевірка проведена 13.10.2022 без порушення термінів чинного законодавства, а прийняте за результатами проведеної перевірки податкове повідомлення-рішення від 02.12.2022 № 2 відповідає вимогам законодавства.

06.04.2023 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої, відповідачем не було спростовано твердження та аргументи позивача щодо суті позовних вимог, також у відзиві відповідач не аналізує позицію позивача викладену у позовній заяві та не заперечує їй, а в більшій мірі описує обставини проведеної камеральної перевірки, а також частково коментує заперечення позивача, які надавалися відповідачеві до актів камеральних перевірок.

Також, 06.04.2023 до суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшли заперечення на відповідь на відзив.

29.03.2023 на підставі норм ч. 3 ст. 194 КАС України, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 29.04.2022 представником ОСОБА_1 за довіреністю було подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан та доходи за звітний (податковий) період 2021 рік. Разом із декларацією було також подано відповідні підтверджуючі документи.

Позивачем в декларації було задекларовано, зокрема, суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті самостійно в розмірі 1056176,79 грн (графа 7 рядка 10 Декларації).

З 27.07. 2022 по 01.08.2022 позивачем було сплачено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1056176,79 грн в повному обсязі чотирма платіжними дорученнями з призначенням платежу «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

Однак, внаслідок технічної помилки при заповненні декларації, позивачем не було заповнено рядок 18.1 декларації.

Надалі, головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку декларації 19.08.2022 тобто з пропущенням строку визначеного п. 76.3 ст. 76 ПК України, за наслідками якої складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 19.08.2022 № 20558/Ж5/26-15-24-01-02-03, яким встановлено факт заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб у декларації у сумі 1056176,79 грн.

У акті перевірки контролюючий орган посилався на те, що у рядку 18.1 декларації не вказано суму податкових зобов`язань з ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року.

16.09.2022 позивачем було виправлено технічку помилку в декларації та подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2021 рік (уточнююча декларація»).

Не погоджуючись з результатами акта перевірки, позивач 19.09.2022 надала відповідачу заперечення на акт перевірки.

Контролюючий орган надав позивачу відповідь на заперечення на акт перевірки від 29.09.2022 № 9083/С/26-15-24-01-02-12, у якій зазначено про відсутність підстав для скасування акта перевірки. Разом з тим, відповідачем у зазначеній відповіді вказано, що враховуючи подання позивачем уточнюючої декларації, акту перевірки було присвоєно статус «Не передбачає ППР».

У подальшому, відповідачем було проведено камеральну перевірку уточнюючої декларації та складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 13.10.2022 № 30146/Ж5/26-15-24-01-02-03, яким, зокрема, встановлено факт заниження позивачем ПДФО у декларації у сумі 1056176,79 грн.

Не погоджуючись з результатами камеральної перевірки уточнюючої декларації, позивач 10.11.2022 надала відповідачу заперечення на акт перевірки, на що відповідачем було надано позивачу відповідь на заперечення на акт перевірки від 22.11.2022 № 16917/1/26-15-24-01-02-12, згідно якої, заперечення на акт перевірки було залишено без задоволення.

На підставі акта перевірки, відповідачем 02.12.2022 було прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, відповідно до якого, збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 1056176,79 грн, та нараховано штрафні санкції на суму 316853,04 грн.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, що і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, передбачено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно норм п. п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути, зокрема, своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків), виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб.

Ураховуючи надані контролюючому органу повноваження під час проведення камеральної перевірки, відповідач при перевірці уточнюючої декларації міг перевірити своєчасність подання такої уточнюючої декларації та сплату податкового зобов`язання виключно на підставі даних самої уточнюючої декларації.

Судом досліджено, що акт перевірки, на підставі якого відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, складено за результатами перевірки саме уточнюючої декларації. Також, згідно акта перевірки, під час проведення камеральної перевірки уточнюючої декларації, відповідачем використано, зокрема, попередній акт перевірки.

На думку відповідача, сума ПДФО, зазначена позивачем в уточнюючій декларації, що підлягає сплаті до бюджету, є меншою ніж визначено за результатами камеральної перевірки, у зв`язку з чим, відповідач дійшов висновку в акті перевірки , що це призвело до заниження позивачем суми ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету на 1056176,79 грн.

Водночас, відповідачем у відповіді на заперечення на акт перевірки від 22.11.2022 № 16917/1/26-15-24-01-02-12 було скориговано висновки акта перевірки та зазначено про порушення пункту 167.1 ст. 167 ПК України, посилаючись на порушення при визначенні ставки ПДФО; підпункту 167.5.4 п. 167.5 ст. 167 ПК України, посилаючись на незастосування позивачем правильної ставки для оподаткування отриманих дивідендів; підпункту 1 п. 6 розділу Інструкції № 859 від 02.10.2015, а саме, щодо невірного визначення суми ПДФО у рядку 21 уточнюючої декларації; підпункту 3 п. 6 розділу III Інструкції № 859, а саме, щодо не вказання у рядку 23.1 уточнюючої декларації суми, на яку збільшується податкове зобов`язання з ПДФО у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок; підпункту 5 п. 6 розділу III Інструкції № 859, а саме, щодо не зазначення у рядку 24 уточнюючої декларації суми штрафу, яка обчислюється платником самостійно у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України.

За змістом п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У силу норм п. п. 167.5.4 п. 167.5 ст. 167 ПК України, ставка податку на пасивні доходи до бази оподаткування встановлюється у половинному розмірі ставки, встановленої у пункті 167.1 цієї статті - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та/або інвестиційних сертифікатах, корпоративних правах, нарахованих нерезидентами, інститутами спільного інвестування та суб`єктами господарювання, які не є платниками податку на прибуток.

У даному випадку позивачем було задекларовано в поданій декларації, а також відображено в уточнюючій декларації дохід, отриманий у вигляді відсотків за користування позикою у розмірі 1461178,31 грн та дохід у вигляді відсотків за депозитом в банку в розмірі 78563,76 грн.

При цьому, з доходу у вигляді відсотків за депозитом в банку податковим агентом (банком) було утримано та сплачено до бюджету, зокрема, ПДФО за ставкою 18% у розмірі 14141,48 грн, що підтверджується довідкою № 5-53/21212022 від 08.02.2022, що видана ПАТ АБ «Укргазбанк».

Отже, враховуючи, що податковим агентом (банком) було сплачено ПДФО з доходу у вигляді відсотків за депозитом в банку, позивач мав сплатити ПДФО з доходу у вигляді відсотків за користування позикою, тому, 18% від суми 1461178,31 грн складає 263012,09 грн, тож, саме таку суму ПДФО було відображено позивачем в декларації (рядок 10.5), а згодом, також в уточнюючій декларації виправлено рядок в якому мала бути вказана така сума та зазначено її в рядку 10.2 і сплачено до бюджету, що підтверджується платіжними дорученнями, що додано до позовної заяви. При цьому, відповідач не заперечує факту сплати позивачем до бюджету вказаних зобов`язань.

Тож, за висновками суду, позивачем не було порушено вимог п. 167.1 ст. 167 ПК України, при розрахунку ставки податку щодо доходів нарахованих, зокрема, за цивільно-правовими договорами.

Судом досліджено, що позивачем також було задекларовано в декларації та відображено в уточнюючій декларації, доходи отримані з джерелом за межами України (рядок 10.7 Декларації) в розмірі 8812941,00 грн. До декларації було додано копію письмового рішення компанії Lurrow Capital Limited від 13.12.2021, що підтверджує нарахування дивідендів позивачу в розмірі 285000,00 євро.

Так, у графі 6 «Сума податку, що підлягає сплаті самостійно, податок на доходи фізичних осіб» рядку 10.7 позивачем було зазначено суму 793164,69 грн, яка і складає 9% від загальної суми отриманих дивідендів, що зазначена в графі З «сума доходів» рядку 10.7, а саме 8812941, 00 грн.

Суму ПДФО в розмірі 793164, 69 грн. позивачем було сплачено до бюджету, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. При цьому, відповідач даних обставин не заперечує та не спростовує.

Отже, за висновками суду, позивачем не було порушено п. п. 167.5.4 п. 167.5 ст. 167 ПК України та розраховано ставку податку для доходів у вигляді дивідендів згідно визначеного положення ПК України.

Фактичною підставою для висновків контролюючого органу, як в акті перевірки по декларації, так і в акті перевірки по уточнюючій декларації про порушення позивачем податкового законодавства та заниження суми ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету, став факт допущеної технічної помилки позивачем в самій декларації, проте, наявність помилки в декларації не може розглядатися як факт невиконання податкового обов`язку позивачем та не повинно призводити до подвійної сплати суми ПДФО позивачем.

При заповненні декларації, позивачем було допущено технічну помилку та не зазначено у рядку 18.1 «Сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року» декларації суму ПДФО в розмірі 1056176,79 грн.

Проте, слід врахувати, що позивачем було заповнено усі інші рядки декларації, які визначають розраховану позивачем суму ПДФО, а саме, графу 6 рядка 10 «Сума податку, що підлягає сплаті самостійно, податок на доходи фізичних осіб» та рядок 13 «Загальна сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб» декларації.

Водночас, незаповнення рядку 18.1. (різниця рядків 13-14-15-16-17) декларації, при заповненому рядку 13 і за відсутності показників у рядках 14-17, є технічною помилкою, яка не призвела до заниження податкових зобов`язань по декларації.

Судом враховується, що 27.07 - 01.08.2022 позивач сплатила ПДФО у загальній сумі 1056176,79 грн в повному обсязі чотирма платіжними дорученнями з призначенням платежу «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування». В уточнюючій декларації позивачем заповнено усі необхідні рядки, які стосуються сплати ПДФО.

Як вже зазначалося вище, у зв`язку з допущенням технічної помилки, позивачем було подано уточнюючу декларацію якою, зокрема, було виправлено таку помилку та заповнено рядок 18.1, проте, внаслідок камеральної перевірки уточнюючої декларації, контролюючим органом зроблено висновки про неправильність заповнення рядків 21, 23.1 та 24 уточнюючої декларації.

Слід зазначити про те, що підпунктом 1 п. 6 розділу III Інструкції № 859, визначено, що у рядку 21 вказуються сума податку та/або збору та/або єдиного внеску, які підлягали перерахуванню до бюджету або поверненню або на небюджетні рахунки, за даними раніше поданої декларації за звітний (податковий) період, у якому виявлена помилка.

Отже, наведеним підтверджуються доводи позивача про те, що позивачем було вірно заповнено графу «Податок на доходи фізичних осіб» рядка 21 уточнюючої декларації та визначено суму 1056176,79 грн., так як саме ця сума ПДФО підлягала перерахуванню до бюджету та фактично була перерахована позивачем за даними поданої декларації за звітний (податковий) період 2021 рік.

Фактично, відповідачем не було доведено ні завдання діями позивача шкоди бюджету, ні неправильного розрахунку грошового зобов`язання.

Згідно з п. п. 3 п. 6 розділу III Інструкції № 859 у рядку 23.1 вказується сума, на яку збільшується, зокрема податкове зобов`язання у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

При цьому, рядок 23.1 заповнюється у разі, якщо внаслідок виправлення самостійно виявлених помилок виявлено, зокрема факт заниження податкових зобов`язань (значення рядка 22 декларації більше, ніж значення рядка 21 декларації). Значення рядка 23.1 обчислюється як різниця між значеннями рядка 22 та рядка 21.

У разі заповнення рядка 23.1 платник податку зобов`язаний відобразити суму штрафу у рядку 24 декларації.

З наведеного слідує, що позивач не повинна була заповнювати рядок 23.1 уточненої декларації, так як внаслідок виправлення самостійно виявлених помилок факт заниження податкового зобов`язання з ПДФО ні з військового збору виявлено не було. Позивачем, фактично було задекларовано в декларації та сплачено до бюджету суму ПДФО в розмірі 1056176,79 грн.

Відповідно до п. п. 5 п. 6 розділу III Інструкції № 859, у рядку 24 вказується сума штрафу, яка обчислюється платником податку самостійно у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок згідно з пунктом 50.1 статті 50 глави 2 розділу II ПК України та/або згідно з статтею 25 Закону.

Як вже зазначено вище, рядок 24 заповнюється у разі заповнення рядка 23.1 та при нарахуванні штрафу за наслідками виправлення самостійно виявлених помилок, якщо такі помилки призвели до заниження податкових зобов`язань.

Тож, за висновками суду, виправлення, які позивачем були внесені до декларації не виявили факту заниження податкових зобов`язань, отже, зобов`язання щодо нарахування штрафу згідно п. 50.1 ст. 50 ПК України та зазначення такого у рядку 24 уточнюючої декларації були відсутні у позивача.

Згідно з п. 120.2 ст. 120 ПК України, невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятими. 50.1 ст. 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності в частині самостійного нарахування та сплати штрафу, передбаченого цим пунктом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5% від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, встановлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наетупний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

У свою чергу, коли платник податків виявляє помилки у декларації, які не призвели до недоплати податкових зобов`язань, він має лише подати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації. Отже, при виявленні помилок у податковій звітності, які не призвели до недоплати податкових зобов`язань, штраф не сплачується.

Отже, нарахування відповідачем у оскаржуваному рішенні штрафу, позивачеві згідно п. 120.2 ст. 120 та п. 123.2 ст. 123 ПК України, є протиправним.

Враховуючи те, що позивачем вже було сплачено до бюджету ПДФО за наслідками річного декларування в розмірі 1056176, 79 грн, оскаржуване рішення прийняте відповідачем може призвеети до повторної сплати такого ПДФО, що не передбачено податковим законодавством України.

У відзиві на позовну заяву стороною відповідача так і не було спростовано доводів позивача, покладених в основу позовних вимог, при цьому, по тексту відповідач наводить ПК України щодо податку на додану вартість, що не є предметом даного спору.

Суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що призвело до настання для позивача негативних наслідків у вигляді встановлення додаткового тягаря зі сплати зобов`язання з ПДФО (повторно) та штрафу.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 02.12.2022 № 2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12405,00 грн (дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.