Справа № 759/7361/23
Суддя: Єросова І. Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7361/23

пр. № 2-а/759/93/23

04 вересня 2023 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Степана Бандери, 14-а) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

25.04.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.04.2023 р. серії ЕАС №6842034 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування позову посилається на наявність посвідчення водія НОМЕР_1 виданого 17.05.2013 року ВРЕР-" УДАІ в м.Києві, категорії В, С1, С, однак під час зупинки ТЗ посвідчення водія було відсутнє, оскільки раніше було вилучено працівниками ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, а застосунок "ДІЯ" належним чином не працював, що унеможливило пред`явити патрульному поліцейському електронне посвідчення водія. Проте, посвідчення водія ОСОБА_1 є діючим, жодним державним органом не скасовано, ОСОБА_1 ніколи не був позбавлений права керування ТЗ. Таким чином, 16.04.2023 року під час зупинки ТЗ Subaru Forester НОМЕР_2 за адресою: Рівненська область, дорога АД М06 Київ-Чоп 423 водій ОСОБА_1 мав право керування транспортним засобом у відповідності до п.2.1 ПДР. Отже, позивач вважає рішення відповідача у вигляді спірної постанови є невмотивованим, що ґрунтується на його припущеннях, а тому має бути скасоване. Щодо порушення вимог п.п.12.4. ПДР, позивач вказує, що рухався на своєму автомобілі зі швидкістю не більше 70 км/год, знаків 5.49, 5.50 на дорозі не бачив, вони були відсутні. Відповідачем при складанні спірної постанови не надано жодних доказів на підтвердження того, які обмеження швидкості руху транспортних засобів діяли на ділянці автодороги АД М06 Київ-Чоп 423 км, де працівники органів поліції здійснювали контроль за додержанням безпеки дорожнього руху, що унеможливлює встановлення факту перевищення швидкості руху транспортного засобу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2023 р. адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.07.2023 р. від представника Управління патрульної поліції в Рівненській області надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Вказується, що перевищення швидкості громадянином ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, здійсненим сертифікованим приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 № 000054. З відеозапису № _s0000_0416_104242 та фото JmfClipPrint00 вбачається, що приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 №000054 зафіксовано швидкість 74 км/год з якою рухався транспортний засіб SUBARU FORESTER номерний знак НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_1 . Окрім того, під час перевірки документів було з`ясовано, що відомості про наявність права керування у позивача відсутні в НАІС, а водійське посвідчення було пред`явлене у неналежний спосіб, а саме - скан-копія відтворена на особистому телефоні, а не через застосунок «ДІЯ», як вказано у позовній заяві. Оскільки посвідчення водія в позивача вилучили 14.04.2023, а під час зупинки належним чином документів не було пред`явлено, то поліцейський, керуючись Національною інформаційною системою (НАІС) виявив відсутність права керування у громадянина ОСОБА_1 і належним чином відреагував на правопорушення.

02.08.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив у якому зазначає що відповідач не виконав обовязку покладеного на нього ч.2 ст.77 КАС України, не довів належними та достовірними доказами порушення вимог за ч. 1 ст. 122 та ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАС № 6842034 від 16 квітня 2023 року позивач о 11 год. 08 хв., рухаючись по автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 423 км., керуючи транспортним засобом SUBARU FORESTER номерний знак НОМЕР_3 ,. перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті «Крупець», позначений дорожніми знаками 5.49 - 5.50, більш як на 20 км/год., а саме рухався зі швидкістю 74 км/год. Швидкість руху ТЗ вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 ТС000054, а також не мав права керування ТЗ, а саме не отримував права керування. Вказаним порушив п. 2.1. «а» ПДР України - керування ТЗ особою яка не має права керування таким ТЗ та п. 12.4 ПДР України, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП) у зв`язку з чим до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України "Про Національну поліцію".

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами підпункту "а" пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» - поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу

вимірювальної техніки № 22-01/25712, виданого ДП «Укрметртестстандарт»

від 05.07.2022 р. та чинного до 05.07.2023 р., лазерний вимірювач швидкості

транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000054, є придатним до

застосування.

Згідно листа Державного Підприємства «Всеукраїнський державний

науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав

споживачів» № 22-38/49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач TRU CAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для

проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Вказане спростовує доводи позивача про те, що вимірювання

швидкості руху позивача було проведено без тринога та за допомогою

несертифікованого технічного засобу.

Перевищення швидкості ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, здійсненим сертифікованим приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 № 000054.

З фото JmfClipPrint00 вбачається, що приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 №000054 зафіксовано швидкість 74 км/год з якою рухався транспортний засіб SUBARU FORESTER номерний знак НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_1 .

Окрім того, під час перевірки документів було з`ясовано, що відомості про наявність права керування у позивача відсутні в НАІС, а водійське посвідчення було пред`явлене у неналежний спосіб, а саме - скан-копія відтворена на особистому телефоні, а не через застосунок «ДІЯ».

Оскільки посвідчення водія в позивача вилучили 14.04.2023, а під час зупинки належним чином документів не було пред`явлено, то поліцейський, керуючись Національною інформаційною системою (НАІС) виявив відсутність права керування у громадянина ОСОБА_1 і належним чином відреагував на правопорушення.

Інформація, про наявність права керування в громадянина ОСОБА_1 була внесена у систему НАІС 18.04.2023 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови.

Зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6842034 від 16.04.2023 року винесена щодо гр. ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що інспектор патрульної поліції Вітик Т.В. під час розгляду адміністративної справи щодо порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Степана Бандери, 14-а) про скасування постанови, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Ю. Єросова