Справа № 280/92/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 280/92/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (суддя Максименко Л.Я.)

у справі № 280/92/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь позивача грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 14529,20 грн. на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №770 від 09.09.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , при звільненні з якої позивачем подано рапорт до речової служби відповідача щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. Проте, рапорт не було зареєстровано та не розглянуто, відповідачем не проведено розрахунків щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на загальну суму 14529,20 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Встановивши відсутність доказів виплати грошової компенсації за неотримане речове майно станом на час розгляду справи, суд дійшов висновку про допущену з боку відповідача протиправну бездіяльність. При цьому, суд не прийняв доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник наполягає на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду. Також відповідач зазначає, що суд не взяв до уваги відсутність рапорту позивача щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, та відсутність жодного документа, підтверджуючого, що військова частина повинна компенсувати вартість речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби. Під час звільнення 30.06.2022 та протягом місяця з дня звільнення з військової служби позивач вимог виплати грошової компенсації вартості речового майна не пред`являв, а звернувся із заявою лише 06.09.2022.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.06.2022 №68-РС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до пп. 3 п. «г» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 №162 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні зі служби позивачу грошова компенсація за неотримане речове майно не виплачувалась.

06.09.2022 позивач звернувся до відповідача з приводу виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби.

09.09.2022 позивачу видано довідку № 770 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому солдату ОСОБА_1 , відповідно до якої сума грошової компенсації за 25 предметів склала 14529, 20 грн. (а.с.15).

Листом від 21.10.2022 №5671 відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації, оскільки норми чинного законодавства Міністерства оборони України не дають змоги виплатити компенсацію за неотримане речове право за період проходження служби в Військовій частині НОМЕР_1 після звільнення військовослужбовця з лав Збройних Сил України.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та порушеним право на отримання такої компенсації протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 16 березня 2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно

Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до п.3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

За правилами п.4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку № 178).

Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації. Так, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

В даному випадку відповідачем не спростовується визначене позивачем волевиявлення щодо отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби.

Виходячи із змісту Порядку № 178, право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, у разі звільнення з військової служби може бути реалізоване шляхом подання відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби не тільки при звільненні з військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу), а і після його звільнення з військової служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

При цьому, законодавцем не встановлено будь-яких обмежувальних строків звернення за місцем військової служби із заявою (рапортом) про виплату такої компенсації, а також не визначено, що подання військовослужбовцем рапорту є виключною формою звернення щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби.

Пунктом 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: рапорту як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №820/5767/17, від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18.

Таким чином, обставини, на які посилається скаржник, що під час звільнення (30.06.2022) та протягом місяця з дня звільнення з військової служби позивач не звертався до військової частини щодо виплати грошової компенсації із відповідним рапортом, не можуть бути підставою для відмови у виплаті такої грошової компенсації.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за встановлених у справі обставин відмова позивачу у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 14529,20 грн. згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №770 від 09.09.2022, є протиправною, свідчить про допущений відповідачем надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, який за твердженням відповідача слід обчислювати з дня звільнення позивача з військової служби і зняття його з усіх видів забезпечення та виключення зі списків особового складу військової частини.

Одночасно суд апеляційної інстанції не погоджується з судом першої інстанції про застосування у спірних правовідносинах ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 визначено правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно.

За висновком Верховного Суду зі змісту положень Інструкції №232 висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата Верховного Суду дійшла висновку, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Враховуючи визначену у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, строк звернення до суду з вимогами про стягнення грошової компенсації має визначатися за правилами статті 122 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому за загальним правилом строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тому твердження відповідача, що початок відліку строку звернення до суду з цим позовом пов`язується з днем звільнення позивача з військової служби, є помилковим.

Як зазначено вище, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, реалізація якого здійснюється шляхом звернення до військової частини із відповідною заявою.

В даному випадку порушення прав позивача у спірних відносинах пов`язано з допущеною відповідачем протиправною бездіяльністю, що полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до поданої позивачем заяви від 06.09.2022 на підставі довідки № 770 від 09.09.2022 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, в розмірі 14 529,20 грн.

Приймаючи до уваги, що терміни виплати такої грошової компенсації законодавчо не встановлені, в даному випадку має місце тривале правопорушення з боку відповідача, тому твердження відповідача про пропуск встановленого ч.5 ст.122 КАС України строку звернення до суду є помилковим.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що гарантоване статтею 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституційний Суд України у рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 280/92/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко