Справа № 320/6203/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року Cправа №320/6203/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віва Декор Трейдінг" до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Віва Декор Трейдінг" (далі - позивач, ТОВ "Віва Декор Трейдінг", товариство) із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення №4 від 26.12.2022 та податкового повідомлення - рішення №4 від 26.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що за наслідками поданої 19.08.2022 податкової декларації з ПДВ за липень 2022 року, в якій у рядку 20.2.1 товариством задекларовано суму 15 445 400 грн. до бюджетного відшкодування на рахунок у банку та поданого Додатку ДЗ «Розрахунок суми бюджетного відшкодування», декларацію було прийнято та зареєстровано за № , відповідач призначив та провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за липень, серпень 2022 року, склав акт документальної позапланової виїзної перевірки № 44677/26-15-07-04-03/41689547 від 05.12.2022, в якому зафіксовано про допущене порушення п.198.6 ст. 198 п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника за липень, серпень 2022 р., що призвело до відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ на поточний рахунок платника у банку за липень 2022 року в сумі 2 227 733 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (р.20.2.1) серпень 2022 року в сумі 2515 039 грн. Як наслідок, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №4, №4 від 26.12.2022. Позивач оскаржив вказані рішення в адміністративному порядку та отримав рішення Державної податкової служби України від № 5335/6/99-00-06-01-05-06 від 03.03.2022 про результати розгляду скарги, яким у задоволенні скарги було відмовлено без будь-яких належних обґрунтувань такого рішення.

ТОВ "Віва Декор Трейдінг" зазначає про те, що під час складення та подання вказаної декларації щодо відшкодування з бюджету ПДВ, товариством було допущено технічну помилку при заповненні Додатку 3 до податкової декларації, наполягає, що допущена технічна помилка у Додатку ДЗ щодо звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ у сумі 6 001 063 грн, заявлене до бюджетного відшкодування, жодним чином не вплинула на правильність розрахунку суми від`ємного значення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у декларації за липень 2022 року, вказана сума ПДВ 6 001 063 грн виникла у травні 2022 року та помилково була відображена, як така, що сформована у лютому 2022 року. Контролюючим органом не вказано в акті перевірки про неправильність розрахунку суми від`ємного значення з ПДВ у розмірі 6 001 063,00 грн., не виявлено порушень щодо формування показників декларації та заявлених сум ПДВ.

За фактичними обставинами, з податкових декларацій з ПДВ за попередні періоди, наданих первинних документів, відомостей про факти оплати постачальнику ТОВ «Віва Декор» сум ПДВ, включених до бюджетного відшкодування, вбачається, що сума від`ємного значення у розмірі 6 001 063,00 грн, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду виника не в лютому 2022 року, а у травні 2022 р., на підставі здійснення з контрагентом ТОВ «Віва Декор» господарських операцій з придбання товару.

Посилаючись на правову позицією Верховного Суду викладену у постановах від 15.06.2020 у справі № 440/17/19, від 09.12.2019 у справі №505/1740/16-а, від 11.09.2018 у справі №810/3697/16 вважає, що помилки при заповнений податкової декларації (некоректне заповнення реквізитів платника або його контрагента, номерів або дат відповідних документів) самі по собі не призводять до заявлення до бюджетного відшкодування необґрунтованих сум і не можуть бути підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ та застосування штрафних санкцій до платника податків. ГУДПС у м. Києві в акті перевірки підтвердило правомірність формування задекларованої суми від`ємного значення ПДВ у повному обсязі та податкового кредиту у розмірі 6001 063 грн., тому, відсутні будь-які законодавчі підстави для відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні суми ПДВ у повному обсязі, позивач не вчиняв жодних протиправних дій та не мав умислу на завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, у його діях відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого п.123.2. ст.123 ПК України, а відповідно відсутні підстави для притягнення його до відповідальності та винесення оскаржуваних рішень.

Також, позивач додав про наявність податкового права на бюджетне відшкодування заявленої суми ПДВ, оскільки всіма належними та достатніми первинними, бухгалтерськими документами підтверджено право формування податкового кредиту у травні 2022 року у сумі 6 205 670,82 грн по придбаному товару у спірному періоді із контрагентом товариства, така операція є реальною, товари - шпалери використовуються в оподатковуваних ПДВ операціях, придбання шпалер є прямо пов`язаним з господарською діяльністю позивача, має позитивний економічний ефект та наявні зареєстровані ТОВ «Віва Декор» податкові накладні.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21.03.2023, ухвалою суду провадження у справі відкрито, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 10 квітня 2023 року о 09:30 год.

10.04.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, із долученням додаткових доказів, в якому останній вказує про не погодження із позовними вимогами, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «Віва Декор Трейдінг» встановлено порушення вимог п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за липень 2022 року, що призвело до: відмови у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за липень 2022 року в сумі 2 227 733 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за липень 2022 року в сумі 2 515 039 гривень, про що викладено та зафіксовано в акті від 05.12.2022 № 44677/26-15-07-04-03/41689547. Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показники рядків 20.2 Декларацій за липень 2022 року) встановлено її завищення на суму 4742772 грн., в порушення п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу. Згідно з п.6 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку додану вартість до податкової звітності з податку на додану вартість № 21 належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками та за підпунктом 3 пункту 10 розділу III Порядку № 21 додатками до декларації є розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3). Згідно абзацом четвертим підпункту 4 пункту 5 розділу V Порядку платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (ДЗ) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

З податкової декларації з податку на додану вартість позивача із додатками за липень 2022 року (вх. від 19.08.2022 № ) в рядку 2 таблиці 2 додатка 3 до розрахунку суми бюджетного відшкодування ним було включено суму податкового кредиту за операціями з ТОВ «ВІВА ДЕКОР» (ПН 64) на суму ПДВ 6001063 грн. за лютий 2022 року. В податковій декларації з податку на додану вартість з додатками за лютий 2022 року (вх. від 21.06.2022 № ) позивач в рядку 2 таблиці 2.1 Розділу II додатка 1 до складу податкового кредиту включено операції ТОВ «ВІВА ДЕКОР» (ІПН 64) на суму ПДВ 1 258 290,72 гривень. Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за лютий 2022 року (вх. від 21.06.2022 № ) позивачем в рядку 10.1 «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України: за основною ставкою податкової декларації з податку на додану вартість відображено суму податкового кредиту 1 258 539 грн. та в рядку 16.1 «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду: значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду» відображену суму податкового кредиту 2 225 730 грн., всього значення рядка 17 «Усього податкового кредиту» склало 3486024 гривень. В ЄРПН контрагентом позивача відображені податкові накладні на суму ПДВ 4 358 290,72 грн., позивачем включено до податкового кредиту за лютий 2022 року в сумі 1 258 539 грн., за травень 2022 року в сумі 3 100 000 грн., що відображено у додатках 1 до відповідних Декларацій «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)».

З позиції відповідача, такий зауважив, що позивачем віднесено до бюджетного відшкодування суму від`ємного значення за лютий 2022 року більшу на 2 515 039 грн, ніж всього сформована сума податкового кредиту в декларації за лютий 2022 року (6 001 063 грн. 3 486 024 грн.= 2 515 039 грн.) та відповідно, віднесено до бюджетного відшкодування суму від`ємного значення за лютий 2022 року по операціям із контрагентом ТОВ «Віва Декор» більшу на 2 227 733 грн., ніж сформована сума податкового кредиту частині взаємовідносин із зазначеним контрагентом в декларації за лютий 2022 року (3 486 024 грн - 1 258 291 грн. = 2 227-733 грн). Таким чином, відповідач робить висновок, що позивачем завищено суму бюджетного відшкодування за липень 2022 року на суму на суму 4 742 772 грн., в результаті порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200,4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Посилаючись на положення п. 1, п. 3 розд. ІV Порядку № 21, зауважив, що одним уточнюючим розрахунком можна виправити помилки тільки одного звітного періоду та позивач не скористався своїм правом на подання уточнюючого розрахунку, з метою виправлення помилки, що містилась в раніше поданій ним декларації.

Застосовуючи положення п.198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, оскільки позивачем завищено заявлено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (р.20.2.1 декларації) за липень 2022 року у розмірі 2 515 039 грн., завищено суму відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за липень 2022 року в розмірі 2 227 733 грн., тому вважає правомірною відмову у бюджетному відшкодуванні сум податку на додану вартість за липень 2022 року на суму ПДВ у розмірі 2 227 733 грн., спірні податкові повідомлення- рішення від 26.12.2022 №4 та №4 є законними.

Просить суд в задоволенні позову відмовити.

10.04.2023 у підготовче судове засідання прибули представники сторін, за згодою сторін, у зв`язку із необхідністю позивачем ознайомитись з відзивом відповідача, розгляд справи відкладено на 24.04.2023 об 11:30 год.

17.04.2023 судом отримано від позивача відповідь на відзив із додатковими доказами, зазначає про безпідставність тверджень відповідача про порушення товариством вимог податкового законодавства і завищення суми бюджетного відшкодування, наполягає на необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності спірних податкових повідомлень-рішень з підстав, аналогічних викладених в позовній заяві та зауважує про те, що ПК України надає можливість платнику податків самостійно та на власний розсуд розпоряджатися сумами від`ємного значення, які сформувалися за результатами податкового періоду, та самостійно визначати, чи заявляти такі суми до бюджетного відшкодування або відносити їх до складу податкового кредиту майбутніх періодів з аналізу декларації Позивача за липень 2022 р., у даному податковому періоді. У позивача сформувалося від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 рядок 9 декларації) (позитивне значення) у розмірі 22 250 515 грн. (рядок 19 декларації), відповідно, товариством прийнято рішення заявити частину цієї суми від`ємного значення ПДВ, що сформувалося у попередніх звітних періодах, у розмірі 15 445 400 грн (р.20.2.1) до бюджетного відшкодування. При цьому, пункті 3.3.1 акту перевірки контролюючим органом не зафіксовано про порушення позивачем достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою поточного податкового кредиту поточного звітного періоду, тобто показників рядка 19 декларації. Також, п.3.2. акту перевірки перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядку 19 декларації за липень 2022 р. суми податкового кредиту (рядок 17) не встановлено порушень податкового законодавства. Представники відділу бухгалтерії позивача, виявивши помилку під час перевірки, звертали увагу представників відповідача, що зазначення у додатку ДЗ періоду є саме помилкою, а не свідомим чи умисним завищенням суми від`ємного значення ПДВ. Тобто, інспекторам, які проводили перевірку, було достовірно відомо, що за своєю суттю сума у розмірі 6001 063,00 грн, виникла не в лютому 2022 року, а у травні 2022 р. і, враховуючи превалювання суті над формою, саме з урахуванням цих обставин необхідно аналізувати правомірність і достовірність декларування позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ. Також, враховуючи перевірені згідно податкових накладних контрагента позивача суми декларування включені товариством до декларації за травень у Додатку 2, відповідач мав врахувати допущену помилку в Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ щодо невірного обраного місяця декларування формування суми від`ємного значення, та перевірити і дослідити належним чином законність та обґрунтованість заявленого позивачем бюджетного відшкодування, реалізувати його повернення у відповідній частині.

Враховуючи положення п. 50.2 ст. 50 ПК України, під час проведення документальних планових та позапланових перевірок платник податків позбавлений права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкової звітності, тому твердження відповідача в даній частинні позивач вважає необґрунтованими.

Позивач для отримання права на бюджетне відшкодування відповідно до вимог ПК України визначальне значення має факт оплати та надходження коштів контрагенту та у подальшому - до бюджету, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, незалежно від факту подання чи неподання уточнюючого розрахунку, допущена у додатку ДЗ помилка не може бути підставою для відмови в поверненні належного Товариству бюджетного відшкодування, адже таке відшкодування у повній сумі є обґрунтованим, належно підтвердженим та не оспорюється контролюючим органом.

Позивач просить суд врахувати відповідь на відзив.

24.04.2023, за погодженням із представниками сторін, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 травня 2023 року о 10:30год.

22.05.2023 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді. Наступне судове засідання призначено на 13.06.2023 об 10:30 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

13.06.2023 у судове засідання прибули представники сторін, за відсутності заперечень від сторін, судом на місці ухвалено оголосити перерву для виклику та допиту свідка, інспектора, який проводив перевірку позивача. Наступне судове засідання призначено на 11.07.2023 об 13:15, про що сторони по справі повідомлені належним чином.

11.07.2023 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із технічною несправністю системи фіксації судового засідання. Наступне судове засідання призначено на 31.07.2023 об 11:30 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

31.07.2023 у судове засідання прибули представники сторін, за згодою сторін, суд ухвалив на місці про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Таким чином, враховуючи положення ст. 194 КАС України, суд продовжує розгляд даної справи у письмовому провадженні.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, правова позиція відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віва Декор Трейдінг» є юридичною особою, суб`єктом господарювання з 27.10.2017, , платником ПДВ з 01.01.2018.

19.08.2022 ТОВ «Віва Декор Трейдінг» подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2022 року, в якій в рядку 20.2.1 задекларовано суму 15 445 400,00 грн до бюджетного відшкодування на рахунок у банку.

Також, ТОВ «Віва Декор Трейдінг» у складі податкової декларації подано Додаток ДЗ «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (копія додається в Додатку № 1), яку було прийнято та зареєстровано за № , що підтверджується квитанцією №2 від 19.08.2022.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 13.10.2022 № 4546-п відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 глави 8 розділу 11 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, направлень від 15.11.2022 №14066/26-15-07-04-03, № 14067/26-15-07-04-03, в присутності бухгалтера Суміної Галини Володимирівни, представником контролюючого органу, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВА ДЕКОР ТРЕЙДІНГ» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2022 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 19.08.2022 № ), серпень 2022 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 19.09.2022 №).

За результатами перевірки складено акт від 05.12.2022 № 44677/26-15-07-04-03/41689547, в якому зафіксовано порушення вимог п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за липень 2022 року, що призвело до:

- відмови у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за липень 2022 року в сумі 2 227 733 грн.;

- завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за липень 2022 року в сумі 2 515 039 грн.

На підставі встановлених порушень, відповідачем 26.12.2022 прийнято податкові повідомлення рішення:

№4 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2022 року на 2 515 039,00 грн., застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 628 759,75 грн.;

№4 про відсутність права на врахування суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника у банку, відповідно за звітний період липень 2022 року відмовлено на суму 2 227 733,00 грн., у тому числі при надання бюджетного відшкодування відмовлено на 2 227 733,00 грн.

ТОВ «Віва Декор Трейдінг» оскаржило отримані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Згідно рішення Державної податкової служби України від № 5335/6/99-00-06-01-05-06 від 03.03.2022 про результати розгляду скарги, у задоволенні скарги ТОВ «Віва Декор Трейдінг» відмовлено.

Не погоджуючись зі спірними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав та інтересів.

Позивач у справі наполягає на тому, що під час складення та подання декларації щодо відшкодування з бюджету ПДВ за липень 2022 року, товариством було допущено технічну помилку при заповненні Додатку 3 до податкової декларації, наполягає, що допущена технічна помилка у Додатку ДЗ щодо звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ у сумі 6 001 063 грн, заявлене до бюджетного відшкодування, що жодним чином не вплинула на правильність розрахунку суми від`ємного значення ПДВ, підлягає бюджетному відшкодуванню, у декларації за липень 2022 року, зауважив, що вказана сума ПДВ 6 001 063 грн виникла у травні 2022 року та помилково була відображена, як така, що сформована у лютому 2022 року. Контролюючим органом не вказано в акті перевірки про неправильність розрахунку суми від`ємного значення з ПДВ у розмірі 6 001 063,00 грн., не виявлено порушень щодо формування показників декларації та заявлених сум ПДВ, усі первинні, бухгалтерські документи надані на підтвердження господарських операцій з контрагентом ТОВ «Віва Декор» та на підтвердження права формування податкового кредиту у звітному періоді, спірні податкові повідомлення-рішення від 26.12.2022 №4 та №4 вважає протиправними.

Відповідач в свою чергу наполягає на порушенні позивачем вимог п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, правом на подання уточнюючого розрахунку позивач не скористався, доводи вважає необґрунтованими, відсутність права на отримання спірного бюджетного відшкодування обґрунтовано висновками перевірки, спірні податкові повідомлення-рішення від 26.12.2022 №4 та №4 вважає законними.

Таким чином, предметом спору в даній справі є податкові повідомлення-рішення від 26.12.2022 №4 та №4, які підлягають перевірці судом на дотримання положень ч. 2 ст. 2 КАС України враховуючи наявні та відомі обставини по справі, надані сторонами доказами та із дотримання судом принципів адміністративного судочинства визначених частиною третьою вказаної статті.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі статтею 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний, окрім іншого: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункти 16.1.2.-16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України).

Одночасно, платник податків має право, зокрема: обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат; бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом; оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію; вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків (підпункти 17.1.3., 17.1.6., 17.1.7., 17.1.8. пункту 17.1. статті 17 ПК України).

У свою чергу, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів, здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість (підпункти 19-1.1.1., 19-2.1.1., 19-1.1.6. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України).

При цьому, за приписами підпункту 21.1.1., пункту 21.1. статті 21 ПК України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Окрім того, підпунктами 4.1.2, 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України встановлює презумпцію правомірності, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу, щодо рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 даного пункту).

Отже, сутність доктрини ділової мети полягає в отриманні економічного ефекту не від окремої господарської операції, а у результаті господарської діяльності, тобто сукупності господарських операцій платника податків.

Правовий статус контролюючого органу, їх функції та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені у п.1.1 ст.1 ПК України.

Основним завданням контролюючих органів є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових встановлених законодавством доходів (далі податки, інші платежі).

За приписами підпункту 14.1.156-1. пункту 14.1. статі 14 ПК України, податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пп. а) та б) п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, є зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій відповідно, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом1095календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі по тексту - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, зокрема: господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (пункт 1.2); первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1); первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача тощо (пункт 2.4).

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам (п. 215 та п. 2.16).

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками викладеними Верховним Судом у постанові 20.03.2020 по справі №520/399/19.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

З системного аналізу наведених вище положень законодавства випливає, що єдиною підставою документального підтвердження спірної суми податкового кредиту та суми, на які зменшено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування оскаржуваними податковими повідомленням-рішенням, є належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи за результатами реальної господарської операції, що підтверджують її повноту та зміст відповідно до цілей господарської діяльності платника податків.

Та, враховуючи зазначене вище вбачається, що право на бюджетне відшкодування у розумінні п 200.4 ст.200 ПК України, платник отримує якщо сума ПДВ, що сформувала від`ємне значення: фактично сплачена постачальникам товарів (послуг) або до держбюджету; не перевищує ліміт реєстрації на момент подання декларації; а також сформована на підставі реальних господарських операцій та підтверджена належними первинними документами.

Сума бюджетного відшкодування визначається платником в межах суми від`ємного значення ПДВ, зазначається у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ та деталізується по періодах та контрагентах у Додатку ДЗ до податкової декларації.

В ході перевірки перевірялась декларація з ПДВ за липень 2022 року (від 19.08.2022 №), в якій товариством визначено податкове зобов`язання у сумі 1 106 592 грн., податкового кредиту у сумі 23 357 107 грн., також за серпень 2022 року (від 19.09.2022 №), в якій визначено податкове зобов`язання у сумі 1 689 072 грн., податкового кредиту у сумі 12 731 722 грн.

Відповідно, перевірявся розрахунок додаток Д3.

Ліміт суми на дату подання податкової декларації з ПДВ станом на 19.08.2022 22 359 846,36 грн, на 19.09.2022 11 151 981,42 грн.

З позиції відповідача на чинник від`ємного значення вплинуло здійснення операцій з вивезення товарів за межами України які оподатковуються за нульовою ставкою, у вигляді придбаних шпалер на паперовій основі придбаних у ТОВ «Віва Декор».

Оформлення операцій з ризиковими контрагентами відповідачем не встановлено та в акті перевірки не зафіксовано.

За митними деклараціями розмір поставки в липні 2022 року 25 995 002 грн. (частка у складі загальної суми обсягу поставки 96%), в серпні 2022 року 26 575 978 грн. (частка у складі загальної суми обсягу поставки 94%).

Експортні операції відповідачем досліджувались та зафіксовані на сторінках 5-9 акту перевірки.

За даними бухгалтерського обліку по рахунку 362, перевірено та зауважень не зазначено.

Щодо визначення податкового кредиту позивачем по показнику ряд. 19 Декларацій за липень та серпень 2022 року суми податкового кредиту (рядок 17 колонка Б)) не встановлено та не зафіксовано порушень, як і не встановлено порушень показників в рядку 19 щодо правильності та достовірності визначення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного періоду в Декларації за серпень 2022 року.

Відповідно, контролюючим органом встановлено порушення податкового законодавства в показниках рядків 20.2 Декларації з ПДВ за липень 2022 року, зафіксовано про завищення на 4 742 772 грн.

Суд зазначає, що позивачем було сформовано податковий кредит, за твердженням позивача, за травень 2022 року за наслідками господарських операцій з придбання товару у вигляді шпалер у контрагента ТОВ «Віва Декор», хоча через допущену помилку суму від`ємного значення 6 001 063,00 грн. зазначено за лютий 2022 року.

В ході перевірки були надані та перевірялись податкові накладні зареєстровані ТОВ «Вів Декор» контрагентом позивача в ЄРПН від 01.02.2022 №№1, 11, від 02.02.2022 №14, від 09.02.2022 №35, № 37, від 16.02.2022 № 49, від 15.02.2022 №46, від 22.02.2022 №№ 61 та 62, всього на суму 2 179 453, 59 грн. (ар. 10 акту).

Згідно відомостей, зафіксованих в акті перевірки слідує, що, відповідно до поданої декларації за липень 2022 року, ТОВ «Віва Декор Трейдінг» в рядку 2 таблиці 2 додатку 3 до розрахунку суми бюджетного відшкодування ПВД включив суму податкового кредиту за операціями з ТОВ «Віва Декор» (ТПН 64) на суму ПДВ 6 001 063 грн за лютий 2022 року.

Водночас, у податковій декларації з ПДВ за лютий 2022 року (від 21.06.2022 №) ТОВ «Віва Декор Трейдінг» в рядку 2 таблиці 2.1. Розділу ІІ додатку 1 до складу податкового кредиту включено операції з ТОВ «Віва Декор» (ІПН 64) на суму ПДВ 1 258 290,72 грн.

Усього значення рядка 17 «Усього податкового кредиту» у декларації за лютий 2022 року склало 3 486 024 грн

За висновком відповідача, позивач відніс до бюджетного відшкодування суму від`ємного значення за лютий 2022 року більшу на 2 515 039 грн, ніж всього сформована сума податкового кредиту в декларації за лютий 2022 року (6 001 063 грн 3 486 024 грн = 2 515 039 грн), що з позиції та висновків відповідача вбачається завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ та наявність підстав для відмови у бюджетному відшкодуванні.

З аналізу декларації позивача за липень 2022 року, наданої до матеріалів справи, у даному податковому періоді слідує, що ТОВ «Віва Декор Трейдінг» задекларовано суму податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 1 106 592 грн (ряд. 9) та суму податкового кредиту у розмірі 23 357 107 грн (ряд. 17), що відповідно включає податковий кредит поточного періоду у розмірі 7 911 707 грн (ряд 10.1. - ряд.10.2) та суму від`ємного значення ПДВ попередніх періодів у розмірі 15 445 400 грн (ряд. 16).

Таким чином, позивач заявив суму від`ємного значення ПДВ, що сформувалося у попередніх звітних періодах, у розмірі 15 445 400 грн (р.20.2.1) до бюджетного відшкодування, а суму 6 805 115 грн (р.20.3) має зарахувати до складу податкового кредиту наступних податкових періодів.

У Додатку ДЗ «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) ТОВ «Віва Декор Трейдінг» вказано, що сума бюджетного відшкодування включає суми від`ємного значення за: січень 2022 року - 181 632,00 грн.; лютий 2022 року - 6 001 063,00 грн.; червень 2022 року 9 262 105,00 грн.

Водночас сума від`ємного значення ПДВ у розмірі 6 001 063,00 грн., яка як вбачається з матеріалів і проти чого не заперечував відповідач, виникла у травні 2022 року та помилково відображена як така, що сформувалася у лютому 2022 року.

Таким чином, враховуючи позиції сторін та наявні у справі докази, вбачається, що при заповнений Додатку ДЗ до податкової декларації за липень 2022 року ТОВ «Віва Декор Трейдінг» допустив технічну помилку і неправильно зазначив період формування даної суми від`ємного значення ПДВ вказано травень, а мав вказати лютий 2022 року

За висновком ГУ ДПС у м. Києві, допущена технічна помилка призвела до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2022 року на суму 2 227 733 грн та у відшкодуванні даної суми позивачу було відмовлено, а також донараховано штрафні санкції у сумі 628 759,75 грн.

Відповідно до Порядку заповнення декларації з податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (далі Порядок №21), яким затверджено зокрема, форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок та визначено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, вбачається наступне.

Податкова декларація з податку на додану вартість (далі - декларація) відповідно до пункту 46.1 статті 46 розділу II «Адміністрування податків, зборів, платежів» подається контролюючому органу у строки, визначені статтею 203 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України (далі - Кодекс) (п. 1 Розділу І Порядку №21).

Подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (далі - уточнюючий розрахунок) (у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 розділу II Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених статтею 50 розділу II Кодексу)) передбачено пунктом 50.1 статті 50 розділу II Кодексу (п. 2 Розділу І Порядку №21).

Усі платники податку на додану вартість подають податкову декларацію, у якій відображаються розрахунки з бюджетом (п. 4 Розділу І Порядку №21).

Згідно п. 6 Розділу І Порядку №21 до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку №21 згідно підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 розділу II та пункту 203.1 статті 203 розділу V Кодексу декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пунктів 1 та 3 Розділу ІІІ Порядку №21 декларація подається платником у визначений у пункті 2 розділу II цього Порядку строк за формою, встановленою на дату подання.

До декларації вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період без наростаючого підсумку.

Декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 6 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податку відповідно до встановленого законодавством порядку сплати податку.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог Кодексу та законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Платник податку зобов`язаний здійснити відправлення податкової звітності на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає граничний строк подання податкової декларації, визначений пунктом 2 розділу II цього Порядку (п. 3 Розділу ІІІ Порядку №21).

Платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов`язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника (п. 6 Розділу ІІІ Порядку №21).

Подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі здійснюється відповідно до порядку підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку (п. 8 Розділу ІІІ Порядку №21).

За п. 9 Розділу ІІІ Порядку №21 декларація подається платником за звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог Кодексу. У складі декларації подаються передбачені цим Порядком додатки.

Згідно п.10 Розділу ІІІ Порядку №21 додатками до декларації є, серед визначених: 2) довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); 3) розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3).

Після подання декларації за звітний (податковий) період платник податку має право до закінчення граничного терміну подання декларації за такий самий період подати нову декларацію з виправленими показниками (п. 22 Розділу ІІІ Порядку №21).

Пунктами 1-4 Розділу IV Порядку №21 передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 розділу II Кодексу.

У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.

Не може бути зменшена сума податкових зобов`язань, яка не була сплачена до бюджету в минулих звітних (податкових) періодах, у зв`язку з повним або частковим списанням податкового боргу.

Згідно п. 4 Розділу IV Порядку №21 (Розділ II "Податковий кредит") в декларації заповнюється:

1) до розділу II «Податковий кредит» (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядки 10.1, 10.2 та 10.3) або без податку на додану вартість (рядок 10.4) товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів (рядки 11.1, 11.2 та 11.3), отриманих на митній території України від нерезидента послуг (рядки 13.1 та 13.2).

При заповненні рядків 10.1, 10.2 та/або 10.3 обов`язковим є подання (Д1) (додаток 1), що заповнюється в розрізі контрагентів.

У рядку 13.1 відображаються обсяги отриманих на митній території України від нерезидента послуг, а також коригування податкового кредиту за такими операціями, що оподатковуються за основною ставкою.

У рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.

Згідно п. 5 Розділу IV Порядку №21 (Розділ III "Розрахунки за звітний період" слідує, зокрема, що

п. 2 - якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації

та згідно п. 3 - сума від`ємного значення, що не перевищує суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1), зазначається у рядку 20;

п. 4 - сума від`ємного значення (рядок 20 у декларації),

та те, що підлягає бюджетному відшкодуванню (відображається у рядку 20.2): на рахунок платника у банку (відображається у рядку 20.2.1) та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України (відображається у рядку 20.2.2),

Платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 20.2 декларації; зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При заповненні рядка 20.2 обов`язковим є подання (Д3) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).

Залишок від`ємного значення після вирахування суми податкового боргу та суми бюджетного відшкодування (рядок 20 - рядок 20.1 - рядок 20.2) відображається у рядку 20.3;

п. 5 - сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду.

Розділ VI Порядку №21 передбачає відповідно подання уточнюючого розрахунку, який може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

У графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.

У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення.

У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1.

У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.

З аналізу наданої спірної декларації позивача за липень 2022 року, у даному податковому періоді у товариства сформувалося від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 рядок 9 декларації) (позитивне значення) у розмірі 22 250 515 грн. (рядок 19 декларації) та як наслідок, позивач заявив частину цієї суми від`ємного значення ПДВ, що сформувалося у попередніх звітних періодах, у розмірі 15 445 400 грн (р.20.2.1) до бюджетного відшкодування.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується подання позивачем до спірної податкової звітності з ПДВ зокрема, додатки Д1, Д3, Д4, та суд зауважує, що актом перевірки не встановлено перевіряючою особою неправильності розрахунку суми від`ємного значення з ПДВ в декларації за липень 2022 року у розмірі 6 001 063,00 грн чи безпідставності формування позивачем податкового кредиту за операціями з контрагентом ТОВ «Віва Декор», відсутні твердження щодо порушення формування відповідних показників декларації та заявлених сум ПДВ, зокрема, у пункті 2.14 акту перевірки підтверджено факт надання позивачем усіх первинних документів, що стосуються предмету перевірки.

Також, суд враховує, що під час перевірки ГУ ДПС у м.Києві не було виявлено жодних порушень (пункти 3.1, 3.2, 3.3.1. 3.3.4 акту перевірки) щодо формування позивачем податкового кредиту у податкових деклараціях, не встановлено порушень відображення у відповідних рядках податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або порушень методології проведення цих розрахунків, які б призвели до заниження або завищення суми від`ємного значення ПДВ чи бюджетного відшкодування.

Відповідно, вбачається, що загальна сума від`ємного значення ПДВ і податкового кредиту у розмірі 22 250 515 грн. сформована у позивача станом на липень 2022 року та частково заявлена до бюджетного відшкодування, відповідачем підтверджена у повному обсязі та без будь-яких зауважень щодо її достовірності чи правильності розрахунку з боку контролюючого органу.

Водночас, з податкових декларацій з ПДВ за попередні періоди, наданих первинних документів, відомостей про факти оплати постачальнику ТОВ «Віва Декор» сум ПДВ, включених до бюджетного відшкодування, слідує, що частина від`ємного значення у розмірі 6 001 063,00 грн. включена у податкову декларацію і виникла не в лютому 2022 року, а у травні 2022 року, на підставі здійснення з контрагентом ТОВ «Віва Декор» господарських операцій з придбання товару, з відображення такої суми як сформованої за лютий 2022 року є виключно технічною помилкою.

Відтак, підставою прийняття ГУ ДПС у м. Києві оскаржуваних податкових повідомлень- рішень є встановлена та зафіксована помилка при зазначенні позивачем у податковій декларації з ПДВ податкового періоду за липень 2022 року, у якому виникло від`ємне значення у розмірі 6 001 063 грн., відповідач наполягає на праві подання товариством уточнюючого розрахунку внаслідок виявлення помилок, не використанні такого права.

Варто зазначити, що відповідач при проведення перевірки мав обов`язок перевірити наявність підстав для отримання позивачем поданої суми коштів до бюджетного відшкодування, встановити всі обставини щодо наявності у позивача підстав для декларування та отримання бюджетного відшкодування.

Так, відповідно до положень абз. 1 пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка бухгалтер позивача ОСОБА_1 , в присутності якої була проведена спірна перевірка, зазначила та підтвердила обставини повідомлення особи, яка проводила перевірку на наявності дійсно встановленої технічної помилки в декларуванні ПДВ за липень 2022 року зазначених показників в додатку Д3, також бухгалтер зазначала про відсутність умислу в діях товариства, що за свою суттю сума у розмірі 6 001 063,00 грн, виникла не в лютому 2022 року, а у травні 2022 року.

Як встановлено судом, допущена описка позивача була встановлена в ході проведеної перевірки контролюючим органом, відповідно до п.50.2 ст. 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Таким чином, враховуючи вищезгадані положення ПК України та Порядку 21 визначено право платника на подання уточнюючого розрахунку та таке право, враховуючи положення п. 50.2 ст. 50 ПК України, надано при самостійному виявленні помилки у податковій звітності, а не під час виявлення таких помилок в ході проведення контролюючим органом перевірки.

Відтак, суд зауважує, що право платника на подання уточнюючих розрахунків обмежується на період проведення документальних перевірок і уточнити показники податкової декларації платник може лише до проведення такої перевірки та суд враховує, що дані обставини були відомі і інспекторам, що проводили перевірку, та обговорювалися з представником товариства безпосередньо під час проведення перевірки.

Інших доводів, на спростування вказаних встановлених обставин представник відповідача в ході розгляду справи до суду не надав.

Твердження відповідача про надання уточнюючих розрахунків суд вважає необґрунтованим та спростованим положеннями чинного законодавства.

Суд також враховує, що якби позивач виявив допущену таку спірну помилку до проведення перевірки, подання товариством уточнюючого розрахунку жодним чином би не вплинуло на задекларовану ТОВ «Віва Декор Трейднінг» суму бюджетного відшкодування, оскільки допущена помилка в додатку ДЗ не пов`язана з вартісними показниками декларації, зокрема рядка 20.2.1. «Сума від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку». Формою уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок передбачено можливість виправлення недоліків раніше поданої декларацій із зазначенням показників, які уточнюються (графа 4), уточнених показників (графа 5) та різниці між ними (графа 6) та відповідно графа 6 рядка згідно положень Порядку №21, що уточняються, є різницею між помилковим і правильним показниками податкової декларації. Як насідок, у випадку подання позивачем уточнюючого розрахунку до податкової декларації за липень 2022 року, сума бюджетного відшкодування, задекларована у рядку 20.2.1, не збільшилась би, і не зменшилась. Позивач по суті не мав би підстав для заповнення показників граф 4,5 та 6 уточнюючого розрахунку. Зміни були б внесені лише у додаток Д3.

Тому, подання уточнюючого розрахунку і виправлення звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ у сумі 6 001 063 грн з лютого на травень 2022 року, не змінило 6 жодним чином власне задекларовані показники декларації, оскільки на правильність розрахунку суми від`ємного значення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у декларації за липень 2022 року допущена помилка не вплинула.

Враховуючи норми податкового законодавства слідує, що для отримання права на бюджетне відшкодування має значення перша обставина - як підтвердження факту оплати та надходження коштів контрагенту, та до бюджету, згідно положень п. 198.2 ст. 198 ПК України яка визначає право на формування податкового кредиту та друга - подання належної податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, згідно п. 200.7 ст. 200 ПК України, показники якої пов`язані з основною декларацією з ПДВ за звітний період та закріплюється згідно додатків Д1, Д3, Д4.

Суд враховує також у даній справі, що в ході проведеної перевірки відповідачем встановлено включення позивачем у додатку Д2 до податкової декларації за травень 2022 року до податкового кредиту і від`ємного значення наступних періодів суму ПДВ у розмірі 3 108 670,82 грн, сформовану за операціями з контрагентом ТОВ «Віва Декор» на підставі податкових накладних, зареєстрованих ним за травень 2022 року в ЄРПН (п. 10).

Позивач під час перевірки надав представниками відповідача повні відомості про формування суми ПДВ у розмірі 3 108 670,82 грн. та її фактичну сплату постачальнику, зокрема, проти чого не заперечував відповідач, за травень 2022 року ТОВ «Віва Декор» зареєструвало на користь позивача наступні податкові накладні: №26 від 16.05.2022, №25 від 16.05.2022, №27 від 16.05.2022, №24 від 16.05.2022, №28 від 16.05.2022, №30 від 17.05.2022, №29 від 17.05.2022, №33 від 19.05.2022, №37 від 20.05.2022, №40 від 23.05.2022, №43 від 24.05.2022, №42 від 24.05.2022, №44 від 24.05.2022, №47 від 25.05.2022, №51 від 26.05.2022, №52 від 26.05.2022, №53 від 26.05.2022, №56 від 27.05.2022, №57 від 27.05.2022, №59 від 27.05.2022, №61 від 27.05.2022, №62 від 27.05.2022, Х 66 від 27.05.2022, №58 від 27.05.2022, №60 від 27.05.2022, №63 від 27.05.2022, №65 від 27.05.2022, №69 від 31.05.2022, №70 від 31.05.2022, №71 від 31.05.2022, №72 від 31.05.2022, №73 від 31.05.2022.

Вказані податкові накладні надані позивачем до суду. Загальна сума податкового кредиту з ПДВ за наведеними податковими накладними складає 3 108 670,82 грн., які на позицію суду позивач правомірно включив у декларацію за травень 2022 року та надалі використав при декларуванні бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2022 року.

Суд не погоджується із позивачем щодо тверджень, що наслідки заповнення додатку Д3 не впливають на право суб`єкта декларування на відшкодування заявленої суми ПДВ з бюджету, як такий, що не пов`язаний із вартісними показниками основної декларації з ПДВ рядка 20.2.1, але вказані та заявлені суми мають не лише бути підтвердженні первинними бухгалтерськими документами за наслідками вчинених господарських операцій у поданій звітності, що включає основну декларацію та додатки до неї, а й має за собою відображати збіг зазначених вартісних показників основної декларації із результатами показників сум, вказаних в додатках.

На позицію суду, відповідач в ході перевірки мав належним чином дослідити задекларовані показники, подану податкову звітність та заяву до бюджетного відшкодування з ПДВ, надані первинні бухгалтерські документи та в разі виявлення в ході перевірки відхилень встановити їх природу виникнення та вчинити дії щодо з`ясування усіх обставин та підстав таких відхилень чи невідповідності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно заявив до бюджетного відшкодування суму у розмірі 15 445 400 гри за рахунок від`ємного значення попередніх звітних періодів, включаючи і суму за травень 2022 року у розмірі 6 001 063 грн, та виконав всі умови щодо отримання такого бюджетного відшкодування, що підтверджено ГУ ДПС у м. Києві в акті перевірки, допущена позивачем описка щодо звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ у сумі 6 001 063 грн, на переконання суду не вилинула на правильність розрахунку суми від`ємного значення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у декларації за липень 2022 року та правомірність декларування ТОВ «Віва Декор Трейдінг» суми від`ємного значення ПДВ та заявлення її до бюджетного відшкодування у декларації за липень 2022 року повністю підтверджується первинними документами.

За наслідками розгляду даної справи суд враховує висновки Верховного Суду викладені у постановах від 15.06.2020 у справі № 440/17/19, від 09.12.2019 у справі №805/1740/16-а, згідно яких вбачається, що помилки при заповненні податкової декларації (некоректне заповнення реквізитів платника або його контрагента, номерів або дат відповідних документів) самі по собі не призводить до заявлення до відшкодування необґрунтованих сум і не може бути підставою для відмови у бюджетному відшкодування.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.02.2022 у справі №640/20426/20 касаційна інстанція зауважила та вказала, що про обґрунтованість висновків судів про те, що помилка, допущена позивачем при заповненні податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року, не повинна призводити до позбавлення ТОВ «Сонячний кристал» права на отримання бюджетного відшкодування, оскільки під час перевірки контролюючим органам не встановлено та в ході розгляду справи не доведено, що таке упущення вплинуло на розмір заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування, а відповідач у ході перевірки міг встановити невідповідність дійсним обставинам.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 . 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно судом встановлено протиправність прийнятого відповідачем податкових повідомлень-рішень від 26.12.2022 №4 та №4, такі рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягають скасуванню, позивачем підтверджено протиправність спірних рішень, відповідачем не спростовані твердження позивача належними та достатніми доказами з дотриманням норм ст. 77 КАС України.

Відповідно, застосовані відповідачем штрафні санкції спірними рішеннями є протиправними та виключають їх дослідження судом за наслідками вирішення даної справи.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Зокрема, за ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем по справі сплачено судовий збір за звернення до суду із даним позовом у розмірі 26 840,00 грн., що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією №68 від 10.03.2023.

Враховуючи задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у повній сумі 26 840,00 грн.

Також, позивачем в позовній заяві зазначено про стягнення понесені витрати на правову допомогу із підтвердженням таких за ч. 7 ст. 139 КАС України, поданням відповідної заяви та належних доказів.

03.08.2023 позивачем подано до суду заяву згідно ст. 134, 139, 143 КАС України про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 145 686,42 грн та надає докази фактичного понесення даних витрат копію Рамкового договору № 25-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, додатків до нього та Завдання №2; копію Звіту про надані юридичні послуги в рамках виконання Завдання №2 до Рамкового договору №25-АА/2020; копію рахунку від 02.08.2023; копію платіжної інструкції №262 від 02.08.2023; копію банківської виписки з рахунку АО «КПМГ Право Україна»; копію акту приймання передачі послуг від 02.08.2023; докази надсилання документів відповідачу.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що товариством загалом витрачено на професійну правничу допомогу, пов`язану з супроводом справи №320/6203/23, суму у розмірі 145 686,42 грн., в тому числі ПДВ 24 281,07 грн, що є еквівалентом 3025 євро згідно із офіційним курсом Національного Банку України на дату складання рахунку. Право на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу визначає не лише за процесуальним законодавством, також посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17 про те, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат. Аналогічну позицію Верховний Суд висловлює у Постановах від 25.02.2020 у справі № 260/718/19, від 24.03.2020 у справі № 1740/2428/18. Тому, відшкодування витрат на правничу допомогу має здійснюватися у повному розмірі.

Застосовуючи, серед іншого, висновки викладені в постанова Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначає про те, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів тощо). Підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є відсутність їх документального підтвердження.

Позивач також вказує, зо з позиції Верховного Суду у Додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.

Товариство зазначило, що на підтвердження понесених витрат надано усі необхідні документи, які відображають факт надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням, види такої допомоги, оплату за надані послуги 145 686,42 грн, яка розрахована згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, зауважено, що послуги безпосередньо пов`язані та були необхідними для якісного супроводу справи №320/6203/23, вважає, що витрати на правову допомогу є співмірні із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та його значенням для позивача. З позиції товариства дана справа є складною та з огляду на комплексність включає як юридичні аспекти, так і питання бухгалтерського обліку, відсутність чіткого законодавчого врегулювання правовідносин, які є предметом розгляду (зокрема, в частині підстав відмови у бюджетному відшкодуванні, правового значення помилок, допущених у податковій звітності тощо). З огляду на складність справи, надання послуг щодо супроводу даної справи у суді потребувало суттєвих витрат часу спеціалістів Адвокатського об`єднання для аналізу позиції податкового органу, пошуку аргументів та доказів для захисту інтересів позивача, аналізу законодавчих вимог, наявної судової практики щодо застосування норм права до спірних правовідносин, та, в результаті, підготовки позовної та інших процесуальних документів у справі. Також, у справі було проведено ряд судових засідань, здійснено опитування свідків, що також вимагало часовий витрат на підготовку адвоката для ефективного представлення і захисту позиції позивача. Дана справа є важливою для позивача, оскільки у випадку відмови від оскарження спірних ППР, це мало б прямий вплив та суттєвий вплив на фінансове та господарське становище товариства, враховуючи ціну позову з урахуванням штрафних санкції 5371531,75 грн.

Позивач просить суд задовольнити заяву та стягнути понесені витрати на правничу допомогу у сумі 145 686,42 грн. на рахунок товариства за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

01.09.2023 від відповідача надійшли до суду заперечення щодо заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Посилаючись на положення ст. 134, ст. 139 КАС України, серед вказаних положень в даних статтях процесуального кодексу, наполягає, що основоположними (первинними) доказами надання професійної допомоги є: 1. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; 2. Посвідчення адвоката; 3. Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; 4. Договір про надання правничої допомоги, із обов`язковим зазначенням номера постанови, що оскаржується та порядку визначення ціни, що сплачується або має бути сплачена; 5. Документи на підтвердження оплати наданих послуг та виконаних робіт; 6. Доказ на підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (акт виконаних робіт та їх прийняття) та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; 7. Розрахунок вартості наданих послуг та виконаних робіт (розрахунок, ставки гонорару адвоката, рахунок, вимога щодо сплати, тощо); 8. Докази співмірності вартості наданої правничої допомоги (встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на певні юридичні послуги, службові відрядження; вартість економічних транспортних услуг, час, який міг би витрати на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець: вартість оплати відповідних послуг адвокатів, інформація щодо середньої заробітної плати регіону, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг, обгрунтування через тривалість розгляду і складність справи, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та за відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Посилаючись на положення ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 12.12.2019 по справі № 2040/6747/18, зазначив, що при визначенні суми відшкодування, суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається із заяви позивача, його витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи склали 145 686,42 грн., вважає зазначений розмір заявленої правничої допомоги безпідставним та необґрунтованим, що в свою чергу не підлягає задоволенню, до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено копію звіту про надані юридичні послуги. Проаналізувавши зміст даного звіту, вбачається, що ряд із перелічених послуг, які надавалися позивачу дублюють одна одну. Також, із аналізу звіту про надані юридичні послуги вбачається, що зазначені вище послуги та послуги зазначені в пункті 1 звіту «Ознайомлення із документами у справі, аналіз законодавства, судової практики зі спірних питань» є по своїй суті подібними діями, під час яких здійснюється формування позиції позивача щодо спірних правовідносин, спростування доводів відповідача, адже така послуга як «аналіз законодавства, судової практики зі спірних питань охоплюється діями адвоката і «підготовки позовної заяви», а тому її виокремлення як окремої послуги с абсолютно необгрунтованим.

Крім того, відповідач зауважив із посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 810/4749/15, вказує, що із наданого звіту про надані юридичні послуги сумарно дії з формування позиції у справі та підготовки позовної заяви зайняли у адвоката 12 годин, а на підготовку відповіді на відзив 7 годин, однак така кількість витраченого часу очевидно завищеною та необгрунтованою та як вбачається із матеріалів справи підготовкою позовної заяви та відповіді на відзив займалася адвокат Хиляк Ірина Мирославівна, яка і брала участь у судових засіданнях, а отже вона була у повній мірі обізнана про всі обставини справи, нею ж і формувалась позиція позивача у справі, а тому з огляду на той факт що у відповіді на відзив не наведено принципово нових аргументів позивача та судової практики з спірних питань, очевидним є надмірність зазначених витрачених на підготовку відповіді на відзив адвокатом 7 годин.

Склад та розмір, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обгрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Отже, на позицію відповідача, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним, просить розумно підійти суд до визначення розміру суми послуг адвоката, які підлягають сплаті, врахувати критерій реальності, розумності, виходячи з обставин по справі та фінансового стану обох сторін. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи отриману заяву позивача та враховуючи позицію відповідача, надані до заяви докази, суд зазначає слідуюче.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 цього Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 22.12.2018 у справі №826/856/18 та від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076 визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 10.07.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням «КПМГ Право Україна» (далі «Адвокатське об`єднання») з метою отримання професійної правничої допомоги укладено Рамковий договір № 25-А/2020 та складені і підписані Додатки 1 та 2 до Рамкового договору та Завдання №2 до нього.

За умовами п. 1.1 Завдання №2 до Рамкового договору № 25-АА/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги Адвокатське об`єднання надає позивачу юридичні послуги щодо повного супроводу у процедурі оскарження висновків Акту перевірки №44677/26-15-07-04-03/41689547 від 05.12.2022 та податкових повідомлень-рішень №4, № 4 від 26.12.2022, включаючи - 1.1.1. Підготовку позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; 1.1.2. Підготовку інших необхідних процесуальних документів у справі (відповіді на відзив відповідача, додаткових пояснень, клопотань, заперечень та ін.); 1.1.3. Представництво в рамках справи в адміністративних судах усіх інстанцій; 1.1.4. Інші послуги, що можуть виникати у процесі вирішення спору.

Відповідно до п. 3.1. Завдання №2 до Рамкового договору № 25-АА/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, Послуг КПМГ відповідно до цього Завдання буде розраховуватися відповідно до усередненої (пільгової погодинної ставки у розмірі 3 371 грн. (три тисяч триста сімдесят одна гривня), що є еквівалентом 110,00 (сто десять) євро, згідно із офіційним курсам НБУ на дату укладання цього завдання без урахування накладних витрат, та без урахування податку на Додану вартість, який буде сплачуватися додатково відповідно до вимог чинного законодавства України, та будь-яких інших податків, потреба у сплаті яких може випнути у подальшому.

Відповідно до абз. 2 п. 3.2. Завдання №2 до Рамкового договору №25-АА/2020, у разі зміни офіційного обмінного курсу гривні до євро, що встановлюється Національним банком України, з дати підписання цього Завдання до дати виставлення відповідного рахунку(ів) КПМГ вищезазначена розрахункова вартість Послуг підлягає коригуванню пропорційно зміні вказаного курсу.

Згідно зі Звітом про надані юридичні послуги щодо супроводу справи №320/6203/23 у суді першої інстанції, згідно додатку №2 до заяви, Адвокатське об`єднання фактично витратило 27,5 годин часу спеціалістів Адвокатського об`єднання (адвоката Хиляк І.М.) на надання професійної правової допомоги позивачу, зокрема, відповідно до Звіту спеціаліст Адвокатського об`єднання надала позивачу наступні юридичні послуги щодо супроводу судового спору у суді першої інстанції: 1. Ознайомлення із документами у справі, аналіз законодавства, судової практики зі спірних питань. Підготовка проекту Позовної заяви про визнання протиправними та скасування ППР № 4, № 4 від 26.12.2022 р. Подання Позовної заяви до суду. Узгодження тексту із представниками Клієнта; 2. Підготовка Позовної заяви та додатків до неї до подання. Подання Позовної заяви до суду; 3. Підготовка Відповіді на Відзив Головного управління ДПС у м. Києві. Аналіз можливих аргументів для спростування доводів ГУ ДПС, викладених у Відзиві. Узгодження проекту Відповіді на Відзив з Клієнтом та подання до суду; 4. Підготовка та участь у судових засіданнях 10.04.2023 р. 13.06.2023 р. 11.07.2023 Підготовка питань до опитування свідків до засідання 31.07.2023 р.; 5. Підготовка Заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, вартість послуг Адвокатського об`єднання склала: 27,5 годин* 110 євро/год. - 3025 євро у гривневому еквіваленті на дату виставлення рахунку.

Адвокатське об`єднання виставило рахунок від 02.08.2023 на суму 145 686,42 гри (гривневий еквівалент 3025 Євро за курсом станом на 02.08.2023), включаючи ПДВ 24 281,07 грн, на оплату наданих послуг щодо судового оскарження ППР від 26.12.2022 в межах справи № 320/6203/23 в суді першої інстанції.

Згідно з платіжною інструкцією №262 від 02.08.2023 позивач сплатив на банківський рахунок Адвокатського об`єднання суму у розмірі 145 686,42 грн за юридичні послуги, надані згідно з Завданням №2 до Рамкового договору № 25-АА/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги.

Також, складено акт передачі-приймання послуг від 02.08.2023, підписаний та скріплений печатками.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

До вказаного твердження суд також застосовує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що заявлені позивачем до відшкодування 145 686,42 грн. витрат на професійну правову (правничу) допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Також, суд зазначає, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) за обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), та згідно наданого акту виконаних послуг, зазначений витрачений час адвокатом для виконання покладених на нього умов Договору не є співмірними до предмету спору в даній справі, необхідності підготування, опрацювання та подання позову та доказів до суду, на переконання суду доведення правомірності заявлення бюджетного відшкодування не покликане витрачання з боку позивача та його адвоката значних зусиль, доказова база є обмеженою в рамках предмету перевірки та не вимагала надання додаткових доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, враховуючи дискреційні повноваження суду щодо суддівського розсуду на предмет розподілу судових витрат згідно згаданої вище позиції Верховного Суду та у зв`язку із наявністю заперечень відповідача та наданими доказами ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Застосуванню під час вирішення спірного питання підлягає також ухвала Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №640/12435/20 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування, зі складністю роботи пов`язаної із підготовкою позову, доказів, заперечення на відзив, її обсягом та часом, витраченим на виконання роботи.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, критерію обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн., та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 194, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віва Декор Трейдінг" задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України від 26.12.2022 №4 та №4.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віва Декор Трейдінг" (Залізничне шосе, 6, м. Київ, 01103, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) витрати по сплаті судового збору у сумі 26 840,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.