Справа № 360/836/23
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/836/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - третя особа), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 за період його зникнення безвісти, а саме з 28.03.2022 до дня визнання його загиблим у судовому порядку або остаточного виключення зі списків особового складу військової частини;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 за період його зникнення безвісти з 28.03.2022 до дня визнання його загиблим у судовому порядку або остаточного виключення зі списків особового складу військової частини.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач повідомленням від 05.10.2022 № 1766 повідомив позивача, що її чоловік - ОСОБА_2 , командир кулеметного відділення кулеметного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії російської федерації 28.03.2022 зник безвісти в районі м. Мар`їнка Донецької області.

У зв`язку з чим позивач звернулась до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про нарахування і виплату їй грошового забезпечення її чоловіка - ОСОБА_2 , з дати визнання його безвісно зниклим, тобто з 28.03.2022 до дня визнання його загиблим у судовому порядку або остаточного виключення зі списків особового складу військової частини з виплатою заборгованості, яка утворилася за період з 28.03.2022, а також з вимогою надати документи про грошове забезпечення її чоловіка.

Однак, жодних повідомлень, ані від відповідача, ані від ТЦК та СП позивач не отримувала, так само не отримувала і рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення.

19.06.2023 позивач повторно направила заяву про нарахування і виплату їй грошового забезпечення безвісно відсутнього чоловіка ОСОБА_2 .

Проте, вказане не дало результату, оскільки позивач так і не отримала жодної виплати.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 01.09.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2021 № 35 ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04 лютого 2021 року № 21-РС на посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 101182А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5, з 04 лютого 2021 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 05 лютого 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 старший сержант ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання.

За вказаним фактом у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування.

Під час проведеного службового розслідування було встановлено, що 28 березня 2022 року старший сержант ОСОБА_2 виконував бойове завдання по відбиттю збройної агресії рф.

Під час штурмових дій противника та щільного артилерійського обстрілу з різного виду озброєння та калібру з боку збройних сил російської федерації по взводному опорному пункту вежа ІНФОРМАЦІЯ_7 військової частини НОМЕР_1 , розташованого в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , отримав вибухову травму не сумісну з життям. Тіло загиблого старшого сержанта ОСОБА_2 евакуювати не вдалося із-за щільного та шквального вогню противника. В даний час вказана позиція знаходиться на тимчасово окупованій збройними силами російської федерації території.

Відповідно до акту про настання смерті старшого сержанта ОСОБА_2 від 11.02.2023 № 51, складеного в присутності свідків капітана ОСОБА_3 та молодшого сержанта ОСОБА_4 , причиною смерті встановлено: «вибухова травма». Травма виявилась не сумісною з життям.

Враховуючи результати проведеного службового розслідування, військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_2 визнано як загиблого під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області та захисту Батьківщини.

ОСОБА_2 не має статусу зниклого безвісти.

Також відповідач вказав, що законодавством встановлено особливий порядок встановлення факту смерті особи в певний час, який врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України.

З метою засвідчення факту смерті військовослужбовця, загибель (смерть) якого мала місце на тимчасово окупованій території або в районах ведення бойових дій, складається акт про настання смерті для подальшого долучення до заяви, яка подається до суду для встановлення факту смерті. Акт підписують військовослужбовці чи інші особи, які були очевидцями загибелі (смерті) військовослужбовця.

Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Відповідач зазначив, що станом на 19.08.2023 позивачем не направлялося до військової частини рішення суду про визнання військовослужбовця ОСОБА_2 загиблим та/або копії свідоцтва про смерть для виключення ОСОБА_2 із списків особового складу.

Виходячи з вищезазначеного військова частина НОМЕР_1 не має обґрунтованих підстав для виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_2 та додаткової винагороди, як зниклого безвісти.

28.08.2023 від третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вказано, що 05.10.2022 до третьої особи надійшло сповіщення із військової частини НОМЕР_1 з проханням сповістити ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 , після виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області 28.03.2022 зник безвісти. Про що наступного дня позивачка була сповіщена п`ятим відділом.

20.10.2022 позивач звернулась до третьої особи із заявою про виплату їй належних коштів її чоловікові ОСОБА_2

21.10.2022 третьою особою направлено командиру військової частини НОМЕР_1 лист із пакетом документів для виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Але від військової частини не надійшло повідомлення про призначення виплат грошового забезпечення чи відмову в його виплаті.

15.05.2023 позивач звернулась до третьої особи з заявою про направлення запиту до військової частини НОМЕР_1 щодо підтвердження статусу ОСОБА_2 , як зниклого безвісти або загиблого.

17.05.2023 направлено лист командиру військової частини НОМЕР_1 із проханням направити на адресу відділу акт службового розслідування, копію наказу (витягу) командира військової частини про результати службового розслідування та оригінал сповіщення. Але від військової частини не надійшли запитувані відділом документи.

Таким чином, третя особа зазначила, що повністю виконала вимоги розділу VI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280.

Щодо виплати грошового забезпечення вказано, що таку виплату проводить виключно військова частина, фінансування якої здійснюється Міністерством оборони України.

На підставі викладеного третя особа просила ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

08.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено таке.

На думку позивача, повне з`ясування обставин зникнення безвісти відбулося саме 14.02.2023, коли актом № 51 було встановлено, що фактично військовослужбовець ОСОБА_2 загинув при захисті Батьківщини.

Водночас, позивач зазначила, що третьою особою подано до суду пояснення у справі з яких слідує, що 05.10.2022 від військової частини НОМЕР_1 на адресу третьої особи надійшло сповіщення з проханням сповістити позивача про те, що її чоловік ОСОБА_2 28.03.2022 під час виконання бойового завдання зник безвісти.

Отже, ОСОБА_2 обліковувався у відповідача як зниклий безвісти.

Також позивач зазначила, що з аналізу чинного законодавства вбачається, що до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими, членам сімей військовослужбовців здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовця, тобто позивач, як дружина військовослужбовця, має право отримувати грошове забезпечення свого чоловіка -військовослужбовця щонайменше до 14.02.2023, тобто до дати затвердження акта про настання смерті № 51.

На підставі викладеного позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25.09.2023 позивач направила до суду додаткові пояснення, в яких серед іншого наголосила, що ОСОБА_2 обліковувався у відповідача як зниклий безвісті. Характер документів, поданих відповідачем до суду, а саме рапортів, дата їх складання та наказів, які видавалися на підставі цих рапортів вказують на те, що відповідач намагається створити штучні докази з метою створення вигляду правомірності своєї бездіяльності з невиплати позивачці належного грошового забезпечення. У випадку, якщо б відповідач дійсно володів інформацією про загибель ОСОБА_2 , то мав надати повідомлення саме про його загибель, чого зроблено не було.

Також, 25.09.2023 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 08.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання П`ятого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виключення зі складу третіх осіб або заміну третьої особи у справі.

Ухвалою суду від 15.09.2023 витребувано у відповідача додаткові докази у справі.

Ухвалою суду від 28.09.2023 уточнену позовну заяву повернуто позивачу без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортами громадян України позивача та ОСОБА_2 , карткою платника податків, довідкою про реєстрацію місця проживання позивача, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 23.02.2013 Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

04 лютого 2021 року ОСОБА_2 було укладено контракт з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України, строком на 3 роки, що підтверджується копією відповідного контракту.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2021 № 35 старшого сержанта ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.02.2021 № 21-РС на посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 , ВОС 101182А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5, з 04.02.2021 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 05.02.2021.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2021 № 37 старшого сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що з 04.02.2021 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

29.03.2022 командиром 1 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_5 було подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт за № 4788, в якому він доповів, що від командира кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про те, що 28.03.2022 під час безпосереднього зіткнення з противником та артилерійського обстрілу з боку збройних сил Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області старший сержант ОСОБА_2 , командир ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України отримав поранення не сумісне з життям. Тіло старшого сержанта ОСОБА_6 евакуювати не вдалося. На підставі викладеного ОСОБА_7 просив за даним фактом призначити службове розслідування.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.03.2022 № 461 «Про призначення службового розслідування по факту загибелі старжого сержанта ОСОБА_8 » з метою з`ясування причин та обставин фактів, викладених у вищевказаному рапорті, було призначено службове розслідування та визначено відповідний склад комісії.

Також 29.03.2022 командиром 1 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_5 було подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт за № 4795 в якому вказано, що в провадженні 1 механізованого батальйону знаходиться службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 № 461 «Про призначення службового розслідування за фактом смерті старшого сержанта ОСОБА_6 ». Однак, у зв`язку з відсутністю необхідних медичних документів, що у свою чергу унеможливлює своєчасно провести службове розслідування, з метою з`ясування всіх причин та обставин даного факту, ОСОБА_7 просив призупинити вказане службове розслідування до надходження відповідних документів.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.03.2022 № 462 службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 № 461 «Про призначення службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 » призупинено до надходження відповідних документів.

Згідно з журналом ведення бойових дій 1 механізованого батальйону у записах за 28.03.2022, час 10 год. 45 хв., внесено запис про загибель ОСОБА_2 .

Разом з тим, командиром військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) було прийнято наказ від 29.03.2022 № 33-РС, в якому вказано, що відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, нижчепойменованих осіб військової частини НОМЕР_1 увільнити від займаних посад та зарахувати у розпорядження командира 54 окремої механізованої бригади, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх бесвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, з 28.03.2022, зокрема: старшого сержанта ОСОБА_2 , командира ІНФОРМАЦІЯ_6 (що підтверджується витягом з цього наказу).

Також на підставі вищевказаного наказу, командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) було видано аналогічний за змістом наказ від 02.04.2022 № 92, яким старшого сержанта ОСОБА_2 , командира ІНФОРМАЦІЯ_6 з 28.03.2022 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2022 № 188 старшого сержанта ОСОБА_2 , командира ІНФОРМАЦІЯ_6, знято з усіх видів забезпечення з 28 березня 2022 року у зв`язку з загибеллю, з продовольчого забезпечення знято з 07 липня 2022 року.

При цьому, військовою частиною НОМЕР_1 було направлено на адресу начальника п`ятого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлення на тих, хто зник безвісти від 05.10.2022 № 1766, в якому військова частина просила сповістити громадянку ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що її чоловік - командир кулеметного відділення кулеметного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу 01.02.2021 Лисичанським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Луганської області, після виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, 28 березня 2022 року зник безвісти.

ОСОБА_1 звернулась через ІНФОРМАЦІЯ_5 до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою від 21.10.2022, в якій просила виплачувати всі належні її чоловіку ОСОБА_2 кошти.

П`ятим відділом Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки було направлено вищевказану заяву позивача разом з доданими до неї документами командиру військової частини НОМЕР_1 , листом від 21.10.2022 № 1406.

Як підтверджується матеріалами справи та письмовими поясненнями учасників справи, відповідь на вказану заяву надано не було.

Разом з тим, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.02.2023 № 732, на підставі рапорту командира ІНФОРМАЦІЯ_8 від 10.02.2023 № 3836, у зв`язку з надходженням у розпорядження комісії необхідних свідчень щодо факту загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 , було поновлено проведення службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_9 .

Матеріалами справи підтверджується, що в ході службового розслідування відібрано пояснення у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 : молодшого сержанта ОСОБА_4 - командира бойової машини - командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу ІНФОРМАЦІЯ_7 та капітана ОСОБА_3 - командира ІНФОРМАЦІЯ_7.

Так, ОСОБА_4 у своїх поясненнях зазначив, що 28.03.2022 протягом дня противник вів безпосереднє зіткнення піхоти та артилерійський обстріл з різного виду калібру з боку збройних сил Російської Федерації. Під час штурмових дій противника та артилерійського обстрілу з боку збройних сил Російської Федерації по взводному опорному пункту «Вежа» ІНФОРМАЦІЯ_7, розташованого в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, де на той час ніс службу старший сержант ОСОБА_2 , командир ІНФОРМАЦІЯ_6, останній від розриву боєприпасу невстановленого калібру отримав вибухову травму, несумісну з життям. Тіло загиблого старшого сержанта ОСОБА_6 евакуювати не вдалося через щільний та шквальний вогонь противника. В дійсний час вказана позиція знаходиться на тимчасово окупованій збройними силами Російської Федерації території.

ОСОБА_3 надав фактично аналогічні за змістом пояснення щодо обставин загибелі старшого сержанта ОСОБА_2 .

Військовою частиною НОМЕР_1 було складено акт про настання смерті від 11.02.2023 № 51, в якому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили, що 28 березня 2022 року старший сержант ОСОБА_2 загинув внаслідок наступних обставин: під час штурмових дій противника та щільного артилерійського обстрілу з різного виду калібру з боку збройних сил Російської Федерації по взводному опорному пункту «Вежа» ІНФОРМАЦІЯ_7, розташованого в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, отримав вибухову травму, несумінсу з життям. Тіло загиблого старшого сержанта ОСОБА_6 евакуювати не вдалося із-за щільного та шквального вогню противника. В дійсний час вказана позиція знаходиться на тимчасово окупованій збройними силами Російської Федерації території.

За результатами службового розслідування складено та затверджено акт службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 , в якому, зокрема, вказано, що в ході службового розслідування встановлено, що 28.03.2022 під час безпосереднього зіткнення з піхотою противника та артилерійського обстрілу з різного виду калібру з боку збройних сил Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, старший сержант ОСОБА_2 , командир ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України, отримав вибухову травму від розриву боєприпасу невстановленного калібру. Смертельне поранення військовослужбовцем отримано під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області.

На підставі викладених в акті службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 обставин, запропоновано: службове розслідування вважати завершеним, вважати загибель старшого сержанта ОСОБА_2 , командира ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 , такою, що настала під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області.

Службове розслідування завершено 15.02.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.02.2023 № 614 «Про підсумки службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 » наказано вважати загибель старшого сержанта ОСОБА_6 , командира ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 такою, що настала під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області.

Також рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 № 659 вирішено вважати загибель старшого сержанта ОСОБА_6 , командира ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 такою, що настала під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації на території Донецької області.

При цьому суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження ознайомлення позивача з матеріалами та (або) з результатами вищевказаного службового розслідування, направлення через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки сповіщення на ім`я позивача щодо загибелі її чоловіка ОСОБА_2 , відповідачем до матеріалів справи не додано та у відзиві на позовну заяву жодних обґрунтувань з цього питання також не викладено.

В подальшому 15.05.2023 позивач звернулась до третьої особи з заявою про направлення запиту до військової частини НОМЕР_1 щодо підтвердження статусу ОСОБА_2 , як зниклого безвісти або загиблого.

17.05.2023 П`ятим відділом Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлено лист командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням направити на адресу відділу акт службового розслідування, копію наказу (витягу) командира військової частини про результати службового розслідування та оригінал сповіщення.

Жодної відповіді на вказаний лист від військової частини НОМЕР_1 надано не було.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.

Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХ Поряду № 260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).

Відповідно до пункту 3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (далі - Порядок № 884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (абзац 1 пункту 7 Порядку № 884).

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, виплата грошового забезпечення здійснюється на підставі відповідної заяви члена сім`ї військовослужбовця, яку командир військової частини повинен розглянути протягом 15 днів та прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Суд вказує на те, що позивач зверталась через ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати їй всіх належних її чоловіку ОСОБА_2 коштів.

Проте всупереч вимогам, передбаченим Порядком № 884 командир військової частини НОМЕР_1 , не прийняв відповідного рішення за результатами розгляду поданої позивачем заяви та жодної відповіді на вказану заяву надано не було.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 29.03.2022 військовою частиною НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за фактом загибелі 28.03.2022 старшого сержанта ОСОБА_2 .

При цьому, в той же день службове розслідування було призупинено до надходження відповідних документів.

Разом з тим, 05.10.2022 військовою частиною НОМЕР_1 було направлено на адресу П`ятого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлення на тих, хто зник безвісти за № 1766, в якому військова частина просила сповістити громадянку ОСОБА_1 , про те, що її чоловік командир кулеметного відділення кулеметного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, 28 березня 2022 року зник безвісти.

Після отримання вказаного повідомлення позивач подала до командира військової частини НОМЕР_1 вищевказану заяву щодо виплати їй всіх належних її чоловіку ОСОБА_2 коштів, яка залишена без відповідного реагування та надання відповіді.

В подальшому військовою частиною НОМЕР_1 з 11.02.2023 було поновлено службове розслідування за фактом загибелі 28.03.2022 старшого сержанта ОСОБА_2 , за результатами якого було складено акт про настання смерті ОСОБА_2 від 11.02.2023 № 51, акт службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 , в якому підтверджено факт загибелі ОСОБА_2 28.03.2022 під час безпосереднього зіткнення з піхотою противника та артилерійського обстрілу з різного виду калібру з боку збройних сил Російської Федерації в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області, та відповідні накази командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.02.2023 № 614 «Про підсумки службового розслідування за фактом загибелі старшого сержанта ОСОБА_6 » та рішення командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 № 659.

Таким чином з наведеного вбачається, що з 28.03.2022 до моменту завершення службового розслідування за фактом загибелі останнього та затвердження відповідного акту службового розслідування (15.02.2023), він вважався таким, що зник безвісти.

На користь вказаного висновку суду також свідчить таке.

Ухвалою суду від 15.09.2023, з метою встановлення всіх обставин справи, витребувано у відповідача, зокрема, письмові пояснення, в яких зобов`язано вказати причини складення та направлення до П`ятого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлення на тих, хто зник безвісти від 05.10.2022 № 1766 щодо ОСОБА_2 та докази, на підставі яких таке повідомлення складено та які містять інформацію про зникнення останнього безвісти.

На виконання вказаної ухвали суду, відповідачем було надано письмові пояснення, в яких зазначено, що вищевказане повідомлення про зникнення безвісти ОСОБА_2 було складено на підставі положень Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 (яка була чинна станом на момент складення цього повідомлення), окремого доручення міністра оборони України від 28.07.2022 № 18838 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Так, посилаючись на положення вказаних нормативно-правових актів відповідач, зокрема, вказав, що командир військової частини у разі зникнення військовослужбовців безвісти: невідкладно оголошує наказом по військовій частині про призупинення будь-яких виплат на карткові рахунку цих військовослужбовців, протягом доби повідомляє про це письмово та через засоби зв`язку начальників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сімей військовослужбовців з надсиланням відповідного сповіщення за встановленою формою.

В подальшому в основу пояснень відповідачем покладено лише обґрунтування щодо причин, у зв`язку з якими повідомлення про зникнення безсвісти ОСОБА_2 було направлено несвоєчасно. Так, відповідачем вказано, що повідомлення не було одразу (своєчасно) направлено до центру комплектування у зв`язку з відсутністю в частині інформації стосовно актуального місця проживання родини ОСОБА_2 .

Тобто, відповідачем у письмових поясненнях не спростовано факт зникнення ОСОБА_2 безвісти з 28.03.2022. Напроти, фактично підтверджено правильність та належність направлення повідомлення про зникнення безсвісти ОСОБА_2 , обґрунтувавши виключно підстави несвоєчасного направлення такого повідомлення.

Отже, як вже зазначалось судом вище, з наведеного вбачається, що ОСОБА_2 з 28.03.2022 до моменту завершення службового розслідування за фактом загибелі останнього та затвердження відповідного акту службового рослідування (15.02.2023) (тобто до повного з`ясування обставин його загибелі), вважався таким, що зник безвісти.

Таким чином, у відповідності до положень статті 9 Закону № 2011-XII та Порядку № 884 позивач має право на отримання грошового забезпечення її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 за період зникнення його безвісти, а саме з 28.03.2022 по 14.02.2023 включно, оскільки 15.02.2023 було встановлено, що він загинув.

Щодо посилань відповідача на те, що старший сержант ОСОБА_2 не має статусу зниклого безвісти суд зазначає, що такі посилання є застосовними саме з 15.02.2023, тобто з моменту повного з`ясування обставин загибелі ОСОБА_2 , завершення службового розслідування та затвердження акту службового розслідування.

Проте, що стосується вищевказаного періоду з 28.03.2022 по 14.02.2023 зазначені посилання відповідача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами, та письмовими поясненнями самого ж відповідача.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не направлялося до військової частини рішення суду про визнання військовослужбовця ОСОБА_2 загиблим та/або копії свідоцтва про смерть, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з матеріалами справи судом не встановлено доказів належного виконання відповідачем обов`язку щодо сповіщення позивача про загибель її чоловіка ОСОБА_2 та/або про результати службового рослідування за фактом його загибелі.

Так, 15.05.2023 позивач звернулась до П`ятого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про направлення запиту до військової частини НОМЕР_1 щодо підтвердження статусу ОСОБА_2 , як зниклого безвісти або загиблого.

17.05.2023 П`ятим відділом Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлено лист командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням направити на адресу відділу акт службового розслідування, копію наказу (витягу) командира військової частини про результати службового розслідування та оригінал сповіщення.

Відповіді на вказаний лист від військової частини НОМЕР_1 надано не було.

Тобто, за встановлених обставин, позивач не могла бути обізнана про факт загибелі її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому відповідно була позбавлена можливості встановити цей факт у встановленому законом порядку.

Разом з тим щодо вимог позивача про виплату їй грошового забезпечення її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 з 28.03.2022 до дня визнання його загиблим у судовому порядку або остаточного виключення зі списків особового складу військової частини, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом вище, абзацом 4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та абзацу 4 пункту 6 Порядку № 884 встановлено, що виплата грошового забезпечення членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше, ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

В даному випадку повне з`ясування обставин загибелі ОСОБА_2 відбулось 15.02.2023 за результатами службового розслідування, а тому на переконання суду саме до цієї дати позивач має право на виплату грошового забезпечення її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 .

Щодо вимоги позивача про виплату додаткової винагороди ОСОБА_2 , суд зазначає, що в частині 6 статті 9 Закону № 2011-XII вказано, що сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, в контексті даної справи до поняття «грошове забезпечення», що підлягає виплаті членам сім`ї, зокрема, зниклого безвісти військовослужбовця, входять усі додаткові та інші види грошового забезпечення.

Отже, у разі належності ОСОБА_2 певного виду додаткового та іншого виду грошового забезпечення за спірний період, у відповідача є прямий обов`язок, встановлений законом, щодо його виплати, а тому суд не вбачає необхідності у додатковому зобов`язанні відповідача виплатити додаткову винагороду.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_5), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дружині ОСОБА_1 за період його зникнення безвісти, а саме з 28.03.2022 по 14.02.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дружині ОСОБА_1 за період його зникнення безвісті, а саме з 28.03.2022 по 14.02.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02.10.2023.

Суддя О.М. Качанок