Справа № 360/846/23
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/846/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Маслак Марії Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом адвоката Маслак Марії Станіславівни (далі представник позивача, Маслак М.С.) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), з такими вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2022 № 49 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.05.1982 з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, та здійснити призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу вищезазначених періодів з дня звернення за призначенням пенсії 06.12.2022.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила наступне.

06.10.2022 ОСОБА_1 через Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2022 №49 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. У рішенні зазначено, що починаючи з 1 січня 2022 пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 8 років 07 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До стажу не зараховано: періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.05.1982 з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, оскільки допис дати народження зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом №58 від 29.07.1993.

Про прийняте рішення від 13.10.2022 №49 ОСОБА_1 повідомлено не було, про наявність спірного рішення дізналася лише 17.07.2023 після отримання відповіді на адвокатський запит.

Представник відповідача вважає дії ГУ ПФУ в Донецькій області протиправними та такими, що порушують права позивача на належний соціальний захист.

13.09.2023 від представника ГУ ПФУ в Донецькій області до суду за вхідним реєстраційним номером 8321/2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю, виходячи з наступного.

06.10.2022 ОСОБА_1 звернулася засобами веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій та 13.10.2022 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 починаючи з 1 січня 2022 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років. Починаючи з січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року 22 32 років.

Починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року 15 24 років.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 8 років 07 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До стажу роботи не зараховано періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.05.1982 року з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, оскільки допис дати народження зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань віл 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції 162 та п. 2.13. Інструкції 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідач зауважує, що в трудовій книжці позивача наявний допис (виправлення) в даті народженні, що позбавляє право на зарахування спірних періодів роботи.

Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:

- ухвалою суду від 28.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.04.2023 № 3250-, адресою фактичного місця проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 06.10.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою встановленого зразка до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначенні пенсії за віком. Заява разом із пакетом документів була прийнята 06.10.2022 та зареєстрована за № 8101, про що свідчить відповідна розписка-повідомлення.

Вказана заява була розглянута із застосуванням принципу екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 13.10.2022 № 49 (далі рішення від 13.10.2022 № 49).

Зі змісту рішення від 13.10.2022 № 49 вбачається, що згідно документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 08 років 07 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До стажу роботи не зараховано періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.05.1982 з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, оскільки допис дати народження зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993. Прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Про прийняття спірного рішення було повідомлено представника позивача листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.07.2023 № 1200-0202-8/13095.

В матеріалах адміністративної справи наявна трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 28.05.1982, яка мітить допис (виправлення) в даті народження.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Положеннями частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як було встановлено судом, позивач 06.10.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою встановленого зразка, відповідно до якої просила призначити пенсію за віком. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності відповідачем.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 28.05.1982 з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, викладеним у спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії, суд зазначає наступне.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні положенні містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена 20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162.

Згідно п 1.5. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Суд звертає увагу, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

Водночас, під час з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.

Натомість, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 28.05.1982 встановлено, що записи у ній в повній мірі відповідають вимогам Інструкцій №№ 162, 58, місять всю необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та підтверджують трудову діяльність позивача за спірні періоди.

З огляду на викладене, періоди роботи ОСОБА_1 з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003, підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Аналіз застосованих ГУ ПФУ в Донецькій області підзаконних нормативно-правових актів при прийнятті рішення від 13.10.2022 № 49 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком є таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію на пільгових умовах з 25.07.2022, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідачів на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією ГУ ПФУ в Донецькій області, враховуючи, що протиправні дії відповідача полягали саме у прийнятті протиправного рішення, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2022 № 49 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.10.2022, зареєстровану за № 8101, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003 та з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

Так, відповідач повинен обрахувати страховий (пільговий) стаж позивача за даними трудової книжки, а також вирішити питання про призначення пенсії з урахуванням положень пункту статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача ГУ ПФУ в Донецькій області не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача з обранням належного способу захисту порушених прав.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строків звернення до суду, суд зазначає, що вказане питання було вирішено під час відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвалою від 28.08.2023 було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в сумі 1073,60 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Станом на дату розгляду справи по суті судовий збір не сплачений, а тому підлягає стягненню даним рішенням суду до Державного бюджету України.

Зважаючи, що позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного права позивача, а також, що спір виник внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу необхідно відшкодувати 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Маслак Марії Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2022 № 49 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.10.2022, зареєстровану за № 8101, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.05.1982 по 30.08.1982, з 09.11.1982 по 21.07.1986, з 07.08.1986 по 04.01.1987, з 02.03.1987 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 07.06.1994, з 09.12.1994 по 21.05.2003 та з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача - UA0026001, Код класифікації доходів бюджету - 22030106) суму судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судових витрат 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова