Справа № 320/4867/22
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року м. Київ справа №320/4867/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 9 березня 2022 р. № 45 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- поновити на службі в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посадi слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, починаючи з 9 березня 2022 р.;

- стягнути з відповідача на користь позивача суми невиплаченого середнього грошового забезпечення, а саме за період 1 березня 2022 р. - 8 березня 2022 р. в розмірі 3864 грн., за весь час вимушеного прогулу за період 9 березня 2022 р. - 31 березня 2022 р. в розмiрi 11109 грн., за квітень 2022 року в розмірі 14973 грн., за травень 2022 року в розмірі 14973 грн., за червень 2022 року в розмiрi 14973 грн., та за увесь час, починаючи з липня 2022 р. до дня фактичного виконання судового рішення;

- стягнути з відповідача на користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України вiд 28 лютого 2022 р. № 168, за період із 24 лютого 2022 р. - 28 лютого 2022 р. за п`ять календарних днів лютого в розмiрi 5357 грн. та за період починаючи з 1 березня 2022 р. до дня закінчення воєнного стану за весь час вимушеного прогулу в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення, визначеного позивачу на день звiльнення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області починаючи з 9 березня 2022 р. та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу разом із виплатою додаткової винагороди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням російської федерації в Україну він був переведений на посилений режим несення служби і отримав зброю, з 24 лютого 2022 р. ніс службу у відділенні поліції №5 (с.Чайки). 26 лютого 2022 р. позивач був на робочому місці, після чого вибув зі зброєю до місця проживання в с. Мотижин. Надалі 26 лютого 2022 р. він вступив до місцевої територіальної самооборони, брав участь разом з батьком, братом та іншими особами в захисті України від російських окупантів, передавав дані щодо переміщення російських військ та живої сили противника до СБУ та ЗСУ. Готуючись до збройної відсічі агресору він використав деяку кількість набоїв для навчання. Посадові особи ГУНП в Київській області з ним не зв`язувалися і він також. Засобами листування у месенджері його повідомили про звільнення зі служби.

Вважає, що не допустив порушень службової дисципліни, присяги і вимог законодавства. Зазначає про те, що відповідачем порушено процедуру службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема в частині його повідомлення, виклику, отримання пояснень. Тому звільнення вважає незаконним.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в порушення вимог статті 64 Закону України Про Національну поліцію позивач під час воєнного стану 24 лютого 2022 р. самовільно вибув з місця несення служби ВП №5 і за не прибув за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам. Вказані дії позивача свідчать про наявність дисциплінарного проступку та порушення ним присяги. Відтак, вважає, що відповідач, приймаючи спірні накази, діяв правомірно та дотримуючись вимог Закону.

У відповіді на відзив на позовну заяву та у подальших письмових заявах позивач наголошує, що не відмовлявся від несення служби, брав участь у заходах національного спротиву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити. Відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити.

14 липня 2023 р. позивач надав до суду клопотання про подальший розгляд справи без його участі та без участі його представників. 17 липня 2023 р. відповідач надав до суду клопотання про подальший розгляд справи без його участі. Отже, сторони заявили клопотання про подальший судовий розгляд справи без їхньої участі у порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, подальший розгляд справи здійснено судом без участі представників учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, показання свідків, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, лейтенант поліції, проходив службу в Національній поліції України на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 р. №171 Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Із 23 лютого 2022 р. позивач перебував за місцем несення служби в с. Чайки у ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, де попередньо отримав табельну зброю (пістолет ПМ) з набоями, що визнається сторонами. Позивач зазначає, що у подальшому він у ВП №5 отримав ще два автомата.

Згідно з наданими документами керівництвом ГУНП в Київській області здійснювалися заходи щодо зміни окремих осіб керівного складу відділення поліції №5 (ВП №5), в якому проходив службу позивач.

Відповідач зазначає, що з 24 лютого 2022 р. позивач покинув місце несення служби зі зброєю і не повернувся, про своє місцезнаходження не повідомив.

На підставі доповідної записки від 8 березня 2022 р. про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУ НП в Київській області, в тому числі позивача, наказом ГУ НП в Київській області від 8 березня 2022 р. №288 призначено службове розслідування та створено відповідну дисциплінарну комісію.

8 березня 2022 р. посадовими особами відповідача складено акт про невихід на службу без поважних причин поліцейських, в т.ч. позивача, в період з 24 лютого по 8 березня 2022 р.

8 березня 2022 р. складено Акт про відмову від надання письмових пояснень, згідно з яким комісією відповідача запропоновано 17 поліцейським, у т.ч. позивачу, прибути до Бучанського РУП та надати пояснення, проте вони відмовилися.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок, затверджений начальником ГУ НП в Київській області 8 березня 2022 р., відповідно до якого Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. У порушення вимог ст.64 Закону України «Про Національну поліції» на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу та інших визначених місцях не прибув, зокрема, позивач, внаслідок чого було підготовлено відповідний акт та доповідну записку з метою проведення службового розслідування. Дисциплінарною комісією встановлено, що після того як окремі працівники структурних та територіальних підрозділів залишили місця несення служби, частина з них перебувала з табельною вогнепальною зброєю, яка до чергових частин районних управлінь, відділів, відділень поліції не була здана, керівництво підрозділів про неможливість здачі зброї не повідомлялося, в тому числі і позивач.

Комісія дійшла висновку, що в діях позивача вбачаються порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 р. за № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 9 листопада 2016 р. № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», підпункту 5 пункту 6 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 1 лютого 2016 р. № 70, які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 24 лютого 2022 р. по 8 березня 2022 р. для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам та не здачі до чергової частини отриманої вогнепальної зброї, внаслідок чого запропоновано позивача звільнити зі служби в поліції.

Пунктом 29 наказу ГУ НП в Київській області від 8 березня 2022 р. №55 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» вирішено, зокрема, за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 р. за № 2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 9 листопада 2016 р. № 1179, наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 р. № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», підпункту 5 пункту 6 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 1 лютого 2016 р. № 70, які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 24 лютого 2022 р. по 8 березня 2022 р. для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам та не здачі до чергової частини отриманої вогнепальної зброї, слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Згідно з витягом з наказу ГУ НП в Київській області від 9 березня 2022 р. №45 о/с «По особовому складу» відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції Бабинця А.Ю., слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області. Підстава: наказ Головного управління №55 від 8 березня 2022 р., порушення Присяги на вірність Українському народові та Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. №64/2022.

Уважаючи застосування до позивача дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення зі служби протиправним, останній звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з довідкою в.о. Старости Мотижинського старостинського округу О.Кравчука від 10 травня 2022 р. позивач 26 лютого 2022 р. був записаний до лав територіальної оборони села Мотижин Бучанського району Київської області. 27 лютого 2022 р. виконував завдання територіальної оборони із відсічі збройної агресії російської федерації проти України шляхом блокування дороги по АДРЕСА_1 , по якій мала їхати військова техніка. Спільними зусиллями територіальної оборони були повалені дерева, виставлені бетонні блоки, замішані горючі суміші. За результатами таких дій на значний час було стримано війська рф на території села, що унеможливило проїзду агресора до столиці м. Києва.

Згідно з наданими позивачем фотокопіями листування у месенджерах ним систематично упродовж тривалого часу направлялися повідомлення до ЗСУ та СБУ щодо руху військової техніки та перебування окупаційних військ рф, а також надсилалися скрін-шоти карт із відповідними позначеннями та даними геолокації. При цьому листування із органами МВС чи Національної поліції відсутнє.

Наказом начальника Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України 31 травня 2022 р. позивача нагороджено Грамотою СБ України (копія наявна у справі).

Листом ДЗНД СБУ від 22 липня 2022 р. повідомлено начальника ГУ НП в Київській області, що наказом №12 позивача нагороджено грамотою правами керівника Департаменту за те, що знаходячись на тимчасово окупованій території протягом лютого-березня п.р. ініціативно надавав інформацію про місцезнаходження та переміщення військової техніки і військовослужбовців зс рф на території населених пунктів Київської області, зокрема с.с. Мотижина, Копилова, Северинівки, Колонщини, Макарова, Андріївки, Литвинівки та АДРЕСА_2 , яка у подальшому направлялась до ГШ ЗС України.

Згідно з повідомленням Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 20 вересня 2022 р. позивач 23 лютого 2022 р. відряджений до відділення поліції №5 та отримав табельну зброю пістолет ПМ та 16 набоїв. Зазначено, що з 24 лютого 2022 р. у ВП №5 позивач був відсутній. Під час моніторингу мережі інтернет було виявлено інтерв`ю батька позивача, в якому він зазначає, що 26 лютого 2022 р. він разом з синами (позивачем та другим сином) виїхав назустріч російським загарбникам в с. Мотижин. Це село перебувало під окупацією з 27 лютого до 28 березня 2022 р.

Відповідно до рапорту начальника відділення поліції №5 Бучанського РУП службова документація цього відділення була знищена, відомості про видачу зброї та боєприпасів відсутні.

Відповідно до стройових записок по відділенню поліції №5 із 24 лютого 2022 р. по 8 березня 2022 р. позивач зазначений як відсутній зі зброєю.

Згідно з наданою позивачем роздруківкою вхідних та вихідних з`єднань його мобільного телефона за період з 23 лютого 2022 р. по 9 березня 2022 р. від оператора мобільного зв`язку ПРаТ «Київстар» у вказаний період позивач не контактував з керівниками Бучанського РУП, особами, які підписували акти про його невихід на службу та відмову від надання пояснень, а 1 березня 2022 р. він повідомив у месенджері заступника начальника ВП №5 Пікульського про перебування в с.Мотижин, про участь в територіальній обороні, збереження зброї, форми, посвідчення, та бажання повернутися на службу.

Згідно з розпискою 13 квітня 2022 р. позивач здав до Бучанського РУП наявну у нього зброю та боєприпаси пістолет ПМ та 16 шт набоїв, автомат АК-47 та 60 шт набоїв, автомат АК-74 та 27 шт набоїв калібру 5,45 мм і 6 шт набоїв калібру 7, 62 мм.

У судових засіданнях допитано як свідків поліцейських ГУНП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , батька позивача ОСОБА_7 .

При цьому згідно з показаннями свідків поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 особисто вони не перевіряли наявність позивача на службі у ВП №5 в період з 24 лютого 2022 р. по 26 лютого 2022 р., про його відсутність їм відомо зі слів інших осіб. На зв`язок з ними він особисто не виходив. Свідок поліцейський ОСОБА_6 дав показання про те, що з 23 лютого по ранок 26 лютого 2022 р. він особисто був у ВП №5 і бачив там позивача, потім з 26 лютого 2022 р. позивач вибув з цього місця несення служби. У позивача була власна зброя пістолет та виданий йому автомат, а також він зберігав залишений колегою інший автомат.

Свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що він є батьком позивача і 26 лютого 2022 р. прибув до нього у ВП №5. Останній повідомляв, що керівництво ВП №5 готується зо здачі позицій. Щоб не допустити зради він з сином виїхав в с. Мотижин, де син вступив до місцевої територіальної оборони, вони разом брали участь у заходах протидії російській окупації, передавали відомості щодо пересування окупаційних військ та техніки до СБУ та до ЗСУ. На підтвердження відомостей щодо перебування сина в с. Чайки до 26 лютого 2022 р. він отримав дані щодо прив`язки телефона позивача до базових станцій, які надав до суду.

Згідно з наданими свідком ОСОБА_7 даними щодо прив`язки телефона позивача до базових станцій цей телефон у період з 24 лютого по ранок 26 лютого 2022 р. був в с. Чайки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та іншим законодавством.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Суд наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно зі статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Суд зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд, в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Суд бере до уваги, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Сторонами цей факт не заперечується.

Статтею 24 Закону № 580 встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон №1932-ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону № 1932-XII передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 12 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 18 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" наведено текст присяги працівника поліції: "усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Виходячи з положень Наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" та статті 24 Закону № 580-VIII, всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Отже, з 24 лютого 2022 р. позивач був безпосередньо підпорядкований начальнику Головного управління Національної поліції в Київській області.

У справі є копія акту від 8 березня 2022 р. про не вихід на службу без поважних причин, зокрема, позивача в період з 24 лютого 2022 р. по 8 березня 2022 р. для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

Разом з тим, судом встановлено, що з 24 по 26 лютого 2022 р. позивач перебував за місцем несення служби у відділенні поліції №5 в с. Чайки, після чого вибув звідти зі зброєю та з 26 лютого 2022 р. знаходився в с. Мотижин, вступив до місцевої територіальної оборони, брав участь в заходах національного спротиву, систематично надавав інформацію до ЗСУ та до СБУ про місцезнаходження та переміщення військової техніки і військовослужбовців зс рф на території населених пунктів Київської області, за що в подальшому був заохочений грамотою СБ України.

Як встановлено судом, після отримання табельної зброї та автоматів позивачем ця зброя використана для навчання з метою застосування за призначенням та захисту національного суверенітету України.

Наведені факти підтверджені дослідженими судом довідкою старости, повідомленням Служби безпеки України щодо дій позивача, показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , даними щодо прив`язки телефона позивача до базових станцій, направленим повідомленням позивача у месенджері своєму безпосередньому начальнику, відомостями щодо використання набоїв, фактом збереження та повернення до ГУНП позивачем автомата, який залишив його колега, тощо.

Ці обставини не були відомі відповідачу та не були встановлені ним на час проведення службового розслідування.

Суд погоджується з висновками службового розслідування про порушення позивачем службової дисципліни.

Так, з урахуванням уведення в Україні воєнного стану та встановлені у зв`язку з цим особливості, визначені ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», судом у цій справі не встановлено будь-яких доказів на підтвердження звернення позивача із відповідним рапортом на ім`я керівника ГУНП в Київській області про залишення місця дислокації підрозділу та отримання від нього дозволу для такого залишення місця дислокації підрозділу.

Викладене свідчить про відсутність у позивача належного дозволу керівника ГУ НП в Київській області на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського за місцем дислокації у ВП №5 та для перебування в с. Мотижин, у т.ч. в період окупації.

Судом також підтверджено, що за час відсутності позивач не повідомив керівництво ГУНП в Київській області (з урахуванням приписів ст.24 Закону України «Про національну поліцію» про своє місцезнаходження та неможливість виконання обов`язків.

Суд також враховує, що позивач з 26 лютого 2022 р. упродовж тривалого періоду часту неодноразово систематично передавав повідомлення до СБ України та до ЗСУ, отже мав можливість знайти відповідні номери телефонів та використати їх за призначенням і перебувати на зв`язку.

Проте при цьому позивач не проявив належної ініціативи щодо встановлення зв`язку з керівництвом ГУНП в Київській області, отже позивач ніяк не підтвердив неможливість під час дії воєнного стану зв`язатися з повноважним керівництвом ГУНП, визначити свої завдання, знайти альтернативний спосіб, щоб дістатися до належного місця дислокації підрозділу.

Тому суд визнає доведеним факт допущення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді залишення місця несення служби та невиході не службу, проте ці дії ним здійснені з 26 лютого 2022 р., а не з 24 лютого 2022 р., як вказано у службовому розслідування та у спірному наказі.

Разом з тим, суд бере до уваги, що позивача звільнено зі служби в поліції не тільки за порушення службової дисципліни, але й за порушення присяги.

Суд зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Отже, у період воєнного стану позивач повинен був безумовно з`явитися на службі, виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу, дотримуватись Конституції України і законів України, Присяги поліцейського, віддано служити Українському народові, сумлінно, чесно і зразково виконувати службові обов`язки, та бути готовим до виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, як робили та продовжують робити це інші поліцейські ГУ НП в Київській області.

Відповідач стверджує, що позивач на місце служби не прибув та фактично самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків.

Суд не погоджується з цими твердженнями, оскільки, як встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами, після протиправного вибуття з ВП №5 26 лютого 2022 р. позивач брав активну участь у заходах національного спротиву у складі сил національної безпеки за час перебування поза ГУ НП в Київській області в період з 26 лютого по 8 березня 2022 р. та в подальшому, за що був заохочений Грамотою СБ України.

Отже, судом встановлено вчинення позивачем за період після 26.02.22 під час перебування в с. Мотижин та поза межами дислокації підрозділу ГУНП в Київській області активних дій, які відповідали вимогам наведеного вище законодавства та законів України «Про національну безпеку України», «Про основи національного спротиву», а також встановлено участь позивача у заходах національного спротиву у складі сил національної безпеки.

Така поведінка позивача не може бути розцінена судом як така, що дискредитує звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції.

Тому суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що поведінка позивача свідчить про недотримання присяги працівника поліції.

Отже, наявними у справі доказами підтверджується лише факти порушення позивачем службової дисципліни, але спростовано факт порушення позивачем присяги поліцейського.

Суд зазначає, що під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення поліцейським цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Проте, таких фактів судом не встановлено і відповідачем їх не доведено. Натомість, як встановлено судом, дії позивача відповідали приписам законів України «Про національну безпеку України», «Про основи національного спротиву».

За встановлених обставин суд вважає помилковим висновок службового розслідування, оскільки вина позивача у порушенні присяги не доведена, тому суд вважає, що спірні накази є протиправними в частині, яка стосується позивача, а тому вони підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

При цьому суд враховує, що позивачем не заявлено позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Київській області №55 від 8 березня 2022 р. в частині звільнення його зі служби в поліції. Разом з тим, саме цей наказ був підставою для видання спірного наказу №45.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тому з метою забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд одночасно вважає необхідним вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області №55 від 8 березня 2022 р. в частині звільнення позивача зі служби в поліції.

Щодо посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування, то за практикою, що склалася, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 р. у справі №813/1790/18.

На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів щодо позивача.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області поновити на службі в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посадi слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, починаючи з 9 березня 2022 р., суд зазначає наступне.

Оскільки судом визнано протиправним та скасовано накази про звільнення позивача з поліції, то позивач підлягає поновленню на службі на посаді, з якої його було фактично звільнено - на посаді слідчого вiддiлення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є поновлення позивача на посаді.

Визначаючись щодо дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд зазначає таке. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №55 від 8 березня 2022 р. та наказом відповідача від 9 березня 2022 р. № 45 о/с звільнено позивача зі служби в поліції. Беручи до уваги, що день звільнення вважається останнім днем служби, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на вказаній вище посаді з дня, наступного за днем звільнення позивача з поліції, тобто з 9 березня 2022 року.

Вимогами п. 3 ч.1 ст. 256 КАС України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність звернення постанови суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на службі на посаді слідчого слідчого вiддiлення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача суми невиплаченого середнього грошового забезпечення, а саме за період 1 березня 2022 р. - 8 березня 2022 р. в розмірі 3864 грн., за весь час вимушеного прогулу за період 9 березня 2022 р. - 31 березня 2022 р. в розмiрi 11109 грн., за квітень 2022 року в розмірі 14973 грн., за травень 2022 року в розмірі 14973 грн., за червень 2022 року в розмiрi 14973 грн., та за увесь час, починаючи з липня 2022 р. до дня фактичного виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Позивач просить про застосування такого способу захисту як стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9 березня 2022 р. до дня поновлення на роботі та фактичного виконання рішення суду. Суд зазначає, що таке формулювання позовної вимоги передбачає чітке визначення конкретної суми коштів, які підлягають стягненню. Разом з тим, позивачем не зазначено конкретної суми коштів, які підлягають стягненню і не надано повний розрахунок такої суми. Під час розгляду справи жодних документів щодо такого повного розрахунку позивачем не надано. При цьому у суду відсутні документально підтверджені відомості про можливе працевлаштування позивача після звільнення.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту заявленої позовної вимоги буде зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 9 березня 2022 р. по день винесення рішення суду 29 вересня 2023 р., що не є відмовою в задоволенні заявленої позовної вимоги.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України вiд 28 лютого 2022 р. № 168, за період із 24 лютого 2022 р. - 28 лютого 2022 р. за п`ять календарних днів лютого в розмiрi 5357 грн. та за період починаючи з 1 березня 2022 р. до дня закінчення воєнного стану за весь час вимушеного прогулу в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення, визначеного позивачу на день звiльнення, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами частинами 1 та 2 статті 94 Закону України №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог пункту 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку із повномасштабною військовою агресію російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який триває по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року.

При цьому, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького на період дії складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов:

- на період дії воєнного стану;

- поліцейським;

- в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні);

Отже, суд зазначає, що така додаткова винагорода не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які враховуються при обчисленні одноразової грошової допомоги в тому числі при звільненні з органів внутрішніх справ.

3 березня 2022 року головою Національної поліції України затверджено «Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі поліцейських у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження проведення перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів» (надалі - Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку для документального підтвердження безпосередньої участі поліцейських Національної поліції України у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також для підтвердження перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів можуть використовуватися такі документи (підписані або затверджені керівником органу, підрозділу): наказ; доручення; стройова записка; список особового складу, який залучався до виконання завдань; рапорт, доповідна записка начальника органу, підрозділу Національної поліції України про участь кожного поліцейського (у тому числі з числа оперативно підпорядкованого складу) у виконанні завдань; розрахунок; книга нарядів.

Згідно п.2 розділу І «Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Методичні рекомендації), додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами 2-5 Методичних рекомендацій.

Виплата додаткової винагороди може бути збережена в разі звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність поліцейського через хворобу, травму, поранення за рішенням їхніх керівників органів, установ.

Виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби поліцейського де він призначений на штатну посаду на підставі наказів такого органу, установи.

Видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 28 числа (до завершення воєнного стану). Накази про встановлення винагороди поліцейським, які тимчасово зареєстровані та стали на облік згідно з вимогами наказу Національної поліції України від 10 березня 2022 року №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» чи стосовно яких була відсутня інформація для встановлення винагороди, можуть бути видані після отримання необхідних даних, інформації, тощо.

Відповідно до вимог п.п.1,2,3 розд.2 Методичних рекомендацій Додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачується поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.

Додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби, крім періодів, зазначених у пункті 1 розділу IV цих Методичних рекомендацій.

Обрахунок додаткової винагороди проводиться шляхом ділення місячного розміру додаткової винагороди 30000 грн. на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів проходження служби за виключенням періодів зазначених у п.1 розд. IV.

Для оформлення наказу про встановлення додаткової винагороди керівниками структурних або відокремлених підрозділів органу (установи) поліції подаються списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення.

На підставі викладеного, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для здійснення розрахунку позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року.

Отже, у цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості вказаної вище частини позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими в частині, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про компенсацію поштових витрат в сумі 1198 грн. Надаючи правову оцінку доказам на підтвердження заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Дослідивши зміст наданих доказів суд не вбачає підстав для задоволення вимог заяви про розподіл судових витрат в частині відшкодування витрат на поштове відправлення на адресу Головного управління Національної поліції в Київській області загальною вартістю 1198 грн., оскільки з наданих суду фіскальних чеків АТ «Укрпошта» неможливо встановити, що витрати на направлення поштової кореспонденції пов`язані з розглядом справи № 320/4867/22.

Суд зазначає, що вказані позивачем поштові витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому підстави для їх стягнення відсутні.

Вирішуючи питання стосовно розподілу інших судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцію від 2 червня 2022 р. № 0.0.256499438.1. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 400 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 29 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 8 березня 2022 р. № 55 в частині застосування до слідчого слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 9 березня 2022 р. № 45 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 9 березня 2022 р.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на посаді слідчого слідчого вiддiлення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 9 березня 2022 р.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 9 березня 2022 р. до дня винесення рішення суду 29 вересня 2023 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Київській області, адреса: вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 40108616.

Суддя Журавель В.О.