Справа № 380/16278/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року

справа №380/16278/22

провадження № П/380/16406/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Мигаль Х.О., представника відповідача Слиш Г.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, за участі керівника Київської обласної прокуратури та Генерального прокурора в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), від імені якого діє представник адвокат Мигаль Х.О., до Київської обласної прокуратури (далі - відповідач) з вимогою стягнути середній заробіток без утримання податків й інших обов`язкових платежів за весь час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі № 380/6662/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 16.10.2020 по 04.10.2022 року в розмірі 946643,22 грн.

Суд за клопотанням представника позивача залучив до участі у справі керівника Київської обласної прокуратури та Генерального прокурора в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, навів аргументи та міркування, співзвучні до викладених письмово у заявах по суті спору (том 1 а.с.1-22, том 2 а.с.66-74,85-99, 200-202, 225-229), просив позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, навів аргументи та міркування, співзвучні до викладених письмово у заявах по суті спору (том 2 а.с.8-20), просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник третьої особи Генерального прокурора надіслав суду письмові пояснення у формі відзиву (том 2 а.с.38-42), просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Суд вислухав промови представників учасників справи, вивчив їх аргументи на обґрунтування позовних вимог та заперечень на позов, дослідив зібрані у справі докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Львівський окружний адміністративний суд 15.10.2020 прийняв рішення у справі № 380/6662/20 (том 1 а.с.47-97, яким задовольнив повністю позов ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, керівника Київської обласної прокуратури, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними і скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, серед іншого:

- визнав протиправним та скасував наказ Генерального прокурора №195к від 27.07.2020, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.08.2020;

- поновив ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020;

- стягнув з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 04.08.2020 по 15.10.2020 в розмірі 96945,39 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових відрахувань;

- допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020.

Суд при розгляді справи № 380/6662/20 серед іншого встановив, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» (том 1 а.с.44-45, 88) перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Київської області» на «Київська обласна прокуратура», цей наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному п.4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ. Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 (том 1 а.с.43, 88) днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с.38, 88) фактично мала місце лише зміна назви юридичної особи (а не реорганізація), і ця зміна була здійснена після звільнення ОСОБА_1 з посади.

За заявою позивача суд 15.10.2020 видав виконавчий лист №380/6662/20 (том 1 а.с.98), відповідно до якого слід «поновити ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020.».

19.10.2020 в Київській обласній прокуратурі було зареєстровано заяву ОСОБА_1 від 16.10.2020 (том 1 а.с.106) про поновлення на посаді на підставі рішення Львівського ОАС у справі №380/6662/20 на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області.

Ухвалою від 04.11.2020 у справі №380/6662/20 суд виправив у виконавчому листі №380/6662/20 помилку, допущену при його оформленні (том а.с.105; https://reyestr.court.gov.ua/Review/92684864), зазначивши вважати вірним найменування боржника «керівник Київської обласної прокуратури». Суд обґрунтував це судове рішення тим, що наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 №414, 11.09.2020 визначено днем початку роботи обласних прокуратур. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фактично мала місце лише зміна назви юридичної особи Прокуратури Київської області на Київську обласну прокуратуру, і така зміна була здійснена після звільнення позивача з посади. Відповідно до п. 8 ч.1 ст.39 Закону України «Про прокуратуру», адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) є посади, зокрема заступника керівника обласної прокуратури. Відповідно до абз.3 пп.6 п.22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», установлено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року, призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 7-15 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється керівником обласної прокуратури - щодо адміністративних посад прокурорів у відповідній обласній прокуратурі та в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. Відтак, належним боржником у виконавчому листі №380/6662/20 від 15.10.2020 про поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020, є керівник Київської обласної прокуратури.

Представник позивача звертався до Київської обласної прокуратури з пропозиціями добровільного виконання рішення суду від 09.11.2020 та 26.11.2020 (том 1 а.с.127, 125-126).

Київська обласна прокуратура на пропозиції добровільно виконати рішення суду відповіла листами (том 1 а.с.128-129, 130-131) про необхідність роз`яснення змісту судового рішення, а також про факт звернення із відповідною заявою про роз`яснення рішення суду (том 1 а.с.141-143). 08.12.2020 суд відмовив у задоволенні заяви керівника Київської обласної прокуратури про роз`яснення рішення суду у справі №380/6662/20 від 15.10.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93590822).

16.11.2020 державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрив (том 1 а.с.109-110) виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа №380/6662/20 (виконавче провадження № 63630018) .На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 (справа №380/6662/20) у цьому виконавчому провадженні державний виконавець 04.12.2020 (том 1 а.с.113-114, 115-116) зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження та виніс постанову про зміну реєстраційних даних у виконавчому провадженні в частині, що стосується боржника (боржник - Київська обласна прокуратура). Державний виконавець скерував на адресу Київської обласної прокуратури (том 1 а.с.121) вимогу про виконання рішення суду №380/6662/20 у виконавчому провадженні №63630018 (том 1 а.с.119-120). За невиконання рішення суду №380/6662/20 без поважних причин державний виконавець наклав на Київську обласну прокуратуру штраф (том 1 а.с.122-123).

01.02.2021 Київська обласна прокуратура у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 від 26.01.2021 щодо виконання рішення суду повідомила (том 1 а.с.39), що наказом Генерального прокурора від 12.01.2021 №7к (том 1 а.с.41) скасовано наказ від 27.07.2020 №195к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури та поновлено на вказаній посаді з 4 серпня 2020 року.

Запис у трудову книжку про поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі наказу №7к від 12.01.2021 не вносився, зміни в штатний розпис не вносилися (том 1 а.с.188-212).

ОСОБА_1 вважав наказ №7к від 12.01.2021 незаконним, оскільки:

- Генеральний прокурор не був уповноважений на виконання рішення суду та вимоги державного виконавця, оскільки в той період не мав повноважень на прийняття таких кадрових рішень, а такі повноваження мав боржник за виданим судом виконавчим листом - керівник Київської обласної прокуратури;

- цей наказ суперечив резолютивній частині рішення суду, оскільки позивача поновлено не в Київській обласній прокуратурі, а на посаді у прокуратурі Київської області, якої на той момент не було в штатному розписі;

- Генеральний прокурор, уповноважений законом на затвердження штатного розпису Київської обласної прокуратури, не вніс змін в штатний розпис органу прокуратури щодо введення в штат посади «заступника прокурора Київської області», така була відсутня в штатному розписі як на час видання наказу, так і після його видання;

- все це вказувало на неможливість приступити до виконання обов`язків на підставі описаного наказу, оскільки посадових обов`язків просто не було визначено, як і посади в штаті, що свідчило про фактичне невиконання судового рішення про поновлення на роботі

З наведених вище мотивів ОСОБА_1 оскаржив наказ Генерального прокурора від 12.01.2021 №7к до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 у справі №380/3344/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, наказ Генерального прокурора від №7к визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано з підстав видання неуповноваженим суб`єктом владних повноважень всупереч резолютивній частині судового рішення про поновлення на роботі на відповідній посаді. 10.05.2022 Восьмий апеляційний адміністративний суд залишив це рішення без змін.

В період з 17.03.2021 по 11.10.2022 ОСОБА_1 проходив службу в Державному бюро розслідувань на посаді начальницького складу у Територіальному управлінні у м. Львові (том 2 а.с.248-249).

Керівник Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора звертався до Вищої ради правосуддя про порушенням позивачем вимог щодо несумісності з тих мотивів, що наказом Генерального прокурора № 7 від 12.01.2021 ОСОБА_1 було поновлено на посаді прокурора на виконання рішення у справі 380/6662/20, проте він з 16.03.2021 призначений на посаду начальника другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. На думку заявника ця обставина свідчить про порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про прокуратуру». За результатом розгляду описаної заяви Вища рада правосуддя 23.12.2021 прийняла рішення № 2360/0/15-21 «Про визнання відсутності порушення ОСОБА_1 вимог щодо несумісності», що містить такі висновки (том 1 а.с.227, 228):

«[…]Вища рада правосуддя доходить висновку, що матеріалами перевірки не підтверджено, що ОСОБА_1 як на час подання заяви про несумісність, так і на цей час мав та має статус прокурора, оскільки процедура належного виконання рішення суду (яке на підставі пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає негайному виконанню) в частині поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі завершена не була) […] Отже, беручи до уваги, що процедура виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не була завершена, Вища рада правосуддя вважає, що призначення ОСОБА_1 на підставі наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, від 16 березня 2021 року № 133-о/с/ДСК на посаду начальника Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, не свідчить про порушення ним вимог щодо несумісності, оскільки його не було поновлено в органах прокуратури, а отже, він не є прокурором […] З огляду на зазначене Вища рада правосуддя, керуючись статтями 3, 41 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пунктом 11.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, вирішила: визнати відсутність порушення ОСОБА_1 вимог щодо несумісності.».

20.05.2021 Восьмий апеляційний адміністративний суд (том 1 а.с.156-183) скасував рішення суду у справі №380/6662/20 в частині, що стосувалася поновлення, та прийняв нове - поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області з 04.05.2020, в іншій частині залишив рішення без змін.

15.09.2022 представник ОСОБА_1 звернулася до начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора про врегулювання ситуації щодо поновлення позивача на посаді та виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 (з урахуванням судових рішень у справі №380/3344/21), оскільки при позитивному вирішенні питання про поновлення на посаді ОСОБА_1 слід звільнитися з органів Державного бюро розслідувань (том 2 а.с.50-51).

05.10.2022 начальник Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора скерував адвокату Х.Мигаль повідомлення про те, що Генеральний прокурор видав наказ №113к від 05.10.2022 про внесення змін до наказу від 12.01.2021 №7к, поновив ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області з 04.08.2020.

ОСОБА_1 звільнився зі служби в ДБР та прибув до Київської обласної прокуратури, в трудову книжку внесено запис про поновлення на посаді заступника прокурора Київської області на підставі наказу №7к від 12.01.2021 зі змінами, внесеними наказом №113к від 05.10.2022.

23.06.2023 Верховний Суд прийняв постанову у справі № 380/3344/21, скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції з тих мотивів, що питання законності наказу №7к від 12.01.2021, відновлення статусу прокурора та призначення на адміністративну посаду стосується виконання рішення суду від 15.10.2020 у справі №380/6662/20 та можуть бути розглянуті в межах цієї справи в порядку ст. 383 КАС України (визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду), тому не можуть розглядатися в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки касаційного суду:

1) постанова від 24.01.2019 №760/9521/15-ц: обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися;

2) після висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 № 755/12623/19 щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу (середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, тож звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не обмежується строками) змінились підходи висновки Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень. У постановах від 04.08.2022 №380/6129/20 та від 18.08.2022 № 560/7496/20 касаційний суд сформував висновок про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин;

3) постанова від 31.01.2023 № 340/10802/21: негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року в справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року в справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року в справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року в справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року в справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року в справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року в справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року в справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року в справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року в справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року в справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року в справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року в справі №640/19103/19 та інших.

Оскільки рішення суду справі №340/221/20 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ГТУЮ у Кіровоградській області з 27 грудня 2019 року підлягало негайному виконанню, проте виконана Міністерством юстиції України шляхом видання наказу МЮ України №2607/к від 29 жовтня 2021 року, Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України за період з 08 квітня 2020 року до 29 жовтня 2021 року.[…] Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №560/7496/20 дійшов висновку про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України) […]

Щодо посилань у касаційній скарзі МЮ України на приписи статті 25 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII «Про запобігання корупції» з приводу обмеження щодо сумісництва та суміщення посади державного службовця з іншими видами діяльності; що судами не досліджено питання отримання позивачем доходу за спірний період, який підлягає відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, Верховний Суд зазначає, що судове рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних. Водночас норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він займається іншим видом діяльності. Статтею 236 КЗпП України передбачено право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі й законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

4) постанова від 15.02.2023 № 460/16522/21:

54. Водночас сформований ними погляд на розв`язання указаного питання є неповним, адже не враховує того, що незастосування статті 236 КЗпПу подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень. 55. Також подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу. 56. У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника. 57. Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання. 58. На основі цих обставин і міркувань Суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату. 59. Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання. 60. З огляду на викладене Суд не може погодитися з висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у справі №460/60(0/20 у частині поновлення на роботі виключає можливість застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин. 61. Тож Суд констатує, що у справі ОСОБА 1 суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 236 КЗпП, їхні висновки є необґрунтованими й такими, що не враховують правові позиції касаційного суду».

Суд за наслідками заслуховування промов учасників справи та їх аргументів у виступах у судових дебатах пересвідчився, що спір між сторонами зводиться до різної правової оцінки наказів Генерального прокурора від 12.01.2021 №7к та №113к від 05.10.2022 в контексті фактичного виконання рішення суду у справі №380/6662/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді внаслідок скасування судом протиправного наказу про звільнення позивача з органів прокуратури:

- позивач стверджує, що фактично рішення суду виконане лише 05.10.2022, коли було видано наказ №113к;

- відповідач стверджує, що таке виконане 12.01.2021 шляхом видачі Генеральним прокурором наказу №7к, а надалі ОСОБА_1 ухилявся від виходу на службу.

Оцінюючи фактичні обставини справи через призму застосовних норм права суд при прийнятті рішення керується такими мотивами:

рішення №380/6662/20 від 15.10.2020 в силу норми пункту 3 частини першої статті 371 КАС України підлягало до негайного виконання Київською обласною прокуратурою, оскільки:

- цей орган мав статус відповідача у справі, а також статус боржника у виданому судом виконавчому листі №380/6662/20 з урахуванням ухвали від 04.11.2020 про виправлення помилки, допущеної при його оформленні;

- цей орган мав статус боржника у відкритому з метою примусового виконання рішення суду №380/6662/20 виконавчому провадженні ВП №63630018;

- в силу положень абзацу 3 пп. 6 п. 22 Розділу 11 Закону України № 113-ІХ від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури», починаючи з 11.09.2020 (день початку роботи обласної прокуратури) до 1 вересня 2021 року призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 7-15 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється керівником обласної прокуратури - щодо адміністративних посад прокурорів у відповідній обласній прокуратурі та в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Оскільки керівник Київської обласної прокуратури в період до 01.09.2021 такого рішення не прийняв, то рішення суду №380/6662/20 залишалося невиконаним. Водночас видання Генеральним прокурором наказу №7к від 12.01.2021 не свідчить про виконання рішення суду №380/6662/20, оскільки він на той момент не мав відповідних повноважень та не був боржником за виданим судом виконавчим листом.

З 01.09.2021 поновлено повноваження Генерального прокурора призначати заступника керівника обласної прокуратури. Разом з тим, Генеральний прокурор вирішив питання щодо виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді лише 05.10.2022, коли на виконання постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №380/662/20 та від 10.05.2022 у справі №380/3344/21 видав наказ №113к від 05.10.2022.

Суд також враховує, що Вища рада правосуддя прийняла рішення №2360/0/15-21 від 23.12.2021 «Про визнання відсутності порушення ОСОБА_1 вимог щодо несумісності», в якому констатувала, що станом на 23.12.2021 ОСОБА_1 процедура виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не була завершена, його не було поновлено в органах прокуратури, а отже, він не є прокурором.

Отже, період з 16.10.2020 по 04.10.2022 є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

На підставі статті 236 КЗпП за цей період незаконно звільненому працівнику роботодавець (Київська обласна прокуратура) на підставі рішення суду повинен виплатити середній заробіток.

Відповідно до довідки №21ф-204 від 05.12.2022 (том 2 а.с.21) середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два місяці до дати звільнення становить 1900,89 грн. (до утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Отже, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період затримки виконання рішення суду з 16.10.2022 по 04.10.2022 становить 946643,22 грн. (1900,89 грн./р.д.*498р.д.).

Наведені вище висновки касаційного суду щодо тлумачення та застосування ст.ст.235, 236 КЗпП свідчать про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою є заробітною платою, звернення з позовом про його стягнення не обмежується строками, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин. Враховуючи такі обов`язкові для врахування при прийнятті рішення висновки Верховного Суду, суд:

1) відхиляє аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом;

2) не зменшує середній заробіток в сумі 946643,22 грн. на суму доходу, яку позивач отримав за період затримки виконання рішення суду в якості оплати праці за час проходження служби в ТУ ДБР у м.Львові (хоча висновок касаційного суду щодо застосування норм КЗпП в цього питання видається суду таким, що в кінцевому результаті не забезпечує баланс інтересів незаконно звільненого працівника та роботодавця).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується нормами статті 139 КАС України, відповідно до яких усі понесені позивачем судові витрати слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Позивач надав суду належні та достатні докази (том 1 а.с.23-29, том 2 а.с.170-177,208-209) того, що розмір його витрат на професійну правничу допомогу становить 15000 грн. Відповідач заперечує проти задоволення клопотання про розподіл судових витрат, оскільки такі не обґрунтовані та не співмірні зі складністю справи. Враховуючи значний обсяг та кількість заяв по суті спору (позов, відповідь на відзив, відповідь на пояснення третьої особи, численні додаткові пояснення з процесуальних питань, що виникали під час розгляду справи по суті, витрачено 23 години), а також участь адвоката у чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції суд визнає розмір витрат на правову допомогу співмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову. Тому підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають до відшкодування відповідачем, немає. Повне рішення виготовлене 28.09.2023.

Керуючись ст.ст.19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.27/2; ідентифікаційний код 02909996) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судових рішень про поновлення на посаді у справі №380/6662/20 в сумі 946643 (дев`ятсот сорок шість тисяч шістсот сорок три) гривень 22 коп. (до утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.27/2; ідентифікаційний код 02909996) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Москаль Р.М.