Справа № 360/860/23
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/860/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовною заявою приватного підприємства «ГЕЛИОС-ТРАНС» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного підприємства «ГЕЛИОС-ТРАНС» (далі - позивач, ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС») до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30 травня 2023 року за № 356587.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в наслідок отримання повідомлення про арешт грошових коштів на рахунку підприємства у межах суми 17 000 гривень, підприємство дізналося про наявність виконавчого провадження № 72341169 відкритого 01 серпня 2023 року, Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30 травня 2023 року за №356587, що винесена в.о. начальника відділу держаного нагляду (контролю) у Херсонської області, АРК та м. Севастополі.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що відповідачем притягнуто до відповідальності ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» на підставі ч.1, абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з врахуванням того, що 13.04.2022 об 10:20, на а/д Н-31, Дніпро-Царичанно-Кобиляно, смт. Партизани допущено порушення вимог ст.ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність особистої картки водія у ОСОБА_1 .

Із вказаною постановою ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів застосовується саме до перевізників.

Позивач зазначив, що він не надавав послуг із перевезення за маршрутом, який би включав рух по а/д Н-31, Дніпро-Царичанно-Кобиляно, смт. Партизани 13 квітня 2023 року, із керуванням автотранспортом водієм ОСОБА_1 , а тому відповідачем безпідставно та протиправно було притягнуто ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» до відповідальності.

Крім того, позивач вважає, що в порушення норм п. 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. №1567 (далі Порядок № 1567) він не отримував повідомлень від відповідача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило підприємство можливості на стадії розгляду відповідачем матеріалів про порушення, надати свої пояснення та уникнути винесення оскаржуваної постанови. Також в порушення п. 29 Порядку №1567 відповідачем не було направлено оскаржуваної постанови, ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» рекомендованим листом.

На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення, з цього приводу подав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначив, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області та направлення на перевірку № 014512 від 07.04.2023, 13.04.2023 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д Н-31.

Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013 (далі - Порядок №422).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №422, був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричепом KRONE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який (транспортний засіб) обладнаний тахографом.

У ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить та використовується у своїй господарській діяльності позивачем. Цей факт було встановлено на підставі товарно-транспортної накладної № 347705704 від 12.04.2023, в графі «Автомобільний перевізник» зазначено «ГЕЛИОС-ТРАНС ПП», яка була надана водієм для перевірки працівникам відповідача.

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність особистої карти водія до цифрового тахографу, чим порушено вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № АР 003103 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.04.2023, в якому зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій зі змістом акту №АР 003103 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.04.2023 був ознайомлений, від письмових пояснень відмовився та підписав його без заперечень.

Щодо розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідач зазначив, що відповідно до відомостей, які містяться у системі «Шлях» (заповнюється самим перевізником), ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» знаходиться за адресою: вул. Гірського, 44, офіс 5, м. Херсон.

Повідомленням №33589/39/24-23 від 11.05.2023, направленим поштою 15.05.2023 рекомендованим повідомленням №854, позивача було викликано для розгляду справи на 30.05.2023 на 10.00.

Вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 15.05.2023, тобто відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки 16.05.2023 воно знаходилось у точці видачі, а 18.05.2023 не вручене під час доставки.

На думку відповідача, позивач був заздалегідь повідомлений про час та місце розгляду означеного акту, натомість неотримання вказаної кореспонденції знаходиться у сфері його відповідальності, яку відповідач не може гарантувати.

З огляду на зазначене, відповідно пункту 27 Порядку, яким передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі, Відділом державного нагляду (контролю) у Херсонській області правомірно розглянуто справу та прийнято рішення без участі представника позивача.

За результатами розгляду акту №АР 003103 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.04.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356587 від 30.05.2023 за порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приписами пункту 29 Порядку №1567, копію постанови №356587 від 30.05.2023 направлено 01.06.2023 позивачу разом із супровідним листом від 30.05.2023 №39345/39/24-23.

Відповідач вважає, що вказана постанова є правомірною, оскільки позивач у розумінні приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» був перевізником у розглядуваному випадку, з огляду на визначенням його перевізником у товарно-транспортній накладній №347705704 від 12.04.2023.

При тому, трудові відносини між водієм та автомобільним перевізником, а саме їх наявність/відсутність, не є визначальним (основним) фактором при кваліфікації вказаних правовідносин, які регламентуються приписами Закону України «Про автомобільний транспорт».

На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» відмовити в повному обсязі.

Позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив та подав до суду відповідну заяву, в якій зазначив наступне.

В ТТН №347705704 від 12 квітня 2023 року допущена помилка у зазначенні ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» як автомобільного перевізника, оскільки ТТН заповнялась вантажовідправником і позивач не міг вплинути на внесення до неї інформації, на накладній відсутній підпис будь-якої посадової особи ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» та печатки. Проте, ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» в даних правовідносинах щодо перевезень, які здійснювалися 13.04.2023 на а/д Н-31, Дніпро-Царичанно-Кобиляно, смт. Партизанське о 10:20 годині, виступає замовником.

Позивач також зазначив, що окрім ТТН №347705704 від 12 квітня 2023 року, при перевірці відповідачу були надані також наступні документи :

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT НОМЕР_1 серія НОМЕР_3 , де власником визначений ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки KRONE SD 27 НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 , де власником визначений ОСОБА_2 ;

- протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 27 серпня 2022 року за №UA068-000556D, який, виданий на автомобільного перевізника ОСОБА_2 на транспортний засіб RENAULT НОМЕР_1.

Із вказаних матеріалів вбачається, що власником транспортних засобів, на яких здійснювались перевезення та перевізником є ОСОБА_2 .

В свою чергу, ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» має договір у вигляді договору-заявки на перевезення вантажу від 12 квітня 2023 року з ФОП ОСОБА_2 , за яким ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» виступає замовником перевезення вантажу.

Відповідно до договору-заявки на перевезення вантажу визначено: - маршрут перевезення: Велика Димерка,51 км. Санкт-Петербурзького шосе - Дніпро; - дата завантаження 12.04.2023; - адреса завантаження: Велика Димерка,51 км. Санкт-Петербурзького шосе; - дата розвантаження 13.04.2023; - адреса вивантаження: Дніпро; - дані по автомобілю: марка RENAULT НОМЕР_1/ НОМЕР_2 - водій ОСОБА_1 .

За виконанням договору-заявки на перевезення вантажу від 12.04.2023 сторонами складений акт здачі-приймання робіт № 634 від 13 квітня 2023 року за найменуванням робіт/послуг: автопослуга по маршруту смт. Велика Димерка,51 Київська обл. - смт. Слобожанське, Дніпропетровська обл. Рено НОМЕР_1 н/п НОМЕР_2 , ціна без ПДВ 15833,33 грн. Сума ПДВ 3166,67грн. всього із ПДВ 19000 грн, а також виставлений рахунок на оплату № 634 від 13.04.2023 на суму всього 19000 грн. Рахунок було оплачено ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» 27 квітня 2023 року згідно платіжної інструкції № 2889 на суму 19 000 гривень.

Щодо доводів відповідача про своєчасне повідомлення про розгляд справи позивач зазначив, що місто Херсон знаходиться під постійними обстрілами, що є загально відомою обставиною, у зв`язку із чим робота підприємства організована так, щоб його співробітники не наражалися на зайву небезпеку, а саме працюють віддалено. Відповідно з об`єктивних причин підприємство не могло забезпечити отримання кореспонденції за вказаною адресою. При цьому в системі «Шлях», окрім поштової адреси також було визначено електронну адресу позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , але відповідач не здійснив надсилання повідомлення про розгляд справи на усі можливі засоби зв`язку підприємства, тому він не в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи.

На підставі викладеного, позивач вважає, що наявні правові підстави для задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ПП "ГЕЛИОС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи: 38269701, місцезнаходження: Україна, 93402, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул.Заводська, будинок 35, кабінет 16.

Види економічної діяльності:

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами

для тварин;

46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;

49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний)

52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Позивач не заперечує, що має договірні відносини з іноземним підприємством "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" з надання послуг перевезення.

12.04.2023 іноземним підприємством "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед", яке є замовником та вантажовідправником, була видана товарно-транспортна накладна №347705704 від 12 квітня 2023 року, в якій зазначені серед іншого такі дані: автомобіль марки RENAULT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричеп KRONE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 ; автомобільний перевізник: «ГЕЛИОС-ТРАНС ПП»; пункт навантаження: смт.Велика Димерка, Броварський район 51 км. Санкт-Петербурзького шосе; пункт розвантаження: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, територія Слобожанської сільської ради, комплекс будівель та споруд №8 (РЦ).

Також судом встановлено, що автомобіль марки RENAULT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричеп KRONE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровані за ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований як фізична особа-підприємець (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Види його економічної діяльності: 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний) 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

ПП "ГЕЛИОС-ТРАНС" уклав договір-заявку на перевезення вантажу від 12 квітня 2023 року з ФОП ОСОБА_2 , за яким підприємство виступає замовником перевезення вантажу. Відповідно до договору-заявки на перевезення вантажу визначено: маршрут перевезення: Велика Димерка, 51 км. Санкт-Петербурзького шосе - Дніпро; дата завантаження 12.04.2023; адреса завантаження: Велика Димерка, 51 км. Санкт-Петербурзького шосе; дата розвантаження 13.04.2023; адреса вивантаження: Дніпро; дані по автомобілю: марка RENAULT НОМЕР_1/ НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 .

За виконанням договору-заявки на перевезення вантажу від 12.04.2023 сторонами складений акт здачі-приймання робіт № 634 від 13 квітня 2023 року за найменуванням робіт/послуг: автопослуга по маршруту смт. Велика Димерка,51 Київська обл. - смт. Слобожанське, Дніпропетровська обл. Рено НОМЕР_1 н/п НОМЕР_2 , ціна без ПДВ 15833,33 грн. Сума ПДВ 3166,67грн. всього із ПДВ 19000 грн, а також виставлений рахунок на оплату № 634 від 13.04.2023 на суму всього 19000 грн. Рахунок було оплачено позивачем 27 квітня 2023 року згідно платіжної інструкції № 2889 на суму 19 000 гривень.

13.04.2023 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок та направлення на перевірку №014512 від 07.04.2023 проводилась рейдова перевірка на автомобільній дорозі Н-31.

Під час проведення перевірки був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричепом KRONE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який (транспортний засіб) обладнаний тахографом.

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено відсутність особистої карти водія до цифрового тахографу.

У зв`язку з цим, державними інспекторами було складено акт №АР 003103 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.04.2023, в якому зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

30.05.2023 відділом держаного нагляду (контролю) у Херсонської області, АРК та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 356587 до ПП "ГЕЛИОС-ТРАНС" в розмірі 17000 грн.

Відповідач здійснював виклик позивача для розгляду справи про порушення на 30.05.2023 на 10:00 за адресою відповідно до відомостей, які містяться у системі «Шлях»: вул. Гірського, 44, офіс 5, м. Херсон.

За цією ж адресою була направлена і постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 356587 від 30.05.2023.

Кореспонденція направлялась Укрпоштою з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

На розгляд справи у відділ держаного нагляду (контролю) у Херсонської області, АРК та м. Севастополі позивач не з`явився, документів, які б спростували порушення не надав.

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103) зі змінами, чинними на час спірних правовідносин, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті (підпункт 1 пункту 4 Положення №103).

Згідно п.п.2, 29 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Відповідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок №1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. При цьому, законодавцем не визначено вичерпний перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів та пасажирів. Разом з тим, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Так, відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», розроблено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, що затверджена Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 20 жовтня 2010 р. за № 946/18241).

Відповідно до п. 1.4 зазначеної Інструкції: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської Угоди, що стосується роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР).

Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

При цьому п.2.6 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначено, що ПСТ (пункт сервісу тахографів) виконують перевірку та адаптацію тахографів дотранспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

При цьому, пунктом 2.7 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. та п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за № 811/18106), передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

За відсутності документів, зокрема, в даному випадку, картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа та особистої картки для цифрового тахографу, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-III.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, сторонами не заперечується той факт, що автомобіль був обладнаний цифровим тахографом.

У такому разі, під час проведення рейдової перевірки співробітниками відповідача, водій мав надати серед інших документів, визначених статтями 39, 48 Закону № 2344-III, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Непред`явлення картки водія чи роздруківки даних роботи цифрового тахографа під час проведення перевірки свідчить про порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування до нього санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-III.

При цьому, визначальним в межах розгляду цієї справи є встановлення факту того, чи являється позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі статтею 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону № 2344-III, є виключно автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 14 жовтня 1997 року № 363, визначено:

перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно з пунктами 3.1-3.5. пункту 3 Правил перевезення вантажів договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.

Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.

Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.

Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

За текстом підпункту 10.1 пункту 10 Правил перевезення вантажів перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

За підпунктом 10.10 пункту 10 Правил перевезення вантажів за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил перевезення вантажів основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суд виходить передовсім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується саме до автомобільних перевізників, тобто до особи, яка надає послугу шляхом безпосереднього перевезення вантажу. Послуга з перевезення вантажу надається на підставі укладенного між відповідними сторонами письмового договору. Договір про перевезення вантажів може укладатися перевізником з посередницьким підприємством.

При цьому, товарно-транспортна накладна - це документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі інформації, яка міститься в товарно-транспортній накладній.

За встановлених судом обставин даної справи, ПП "ГЕЛИОС-ТРАНС" дійсно має договірні правовідносини на перевезення вантажу із іноземним підприємством "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед", яке виписало товарно-траспортну накладну №347705704 від 12 квітня 2023 року, вказавши його як перевізника.

Однак, позивач по цій справі виступив посередницьким підприємством, що не заборонено діючим законодавством, оформивши письмово договір - заявку на перевезення вантажу від 12 квітня 2023 року з ФОП ОСОБА_2 .

ФОП ОСОБА_2 надав безпосередньо послугу з перевезення та виступив реальним автомобільним перевізником.

Таким чином, судом встановлено, що до ПП "ГЕЛИОС-ТРАНС" не може бути застосована відповідальності, яка покладається на автомобільного перевізника згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, оскільки позивач не є таким.

На момент складання акту №АР 003103 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.04.2023 та розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачу не були відомі встановлені вище судом обставини, які мають суттєве значення при визначенні особи, що має нести відповідальність.

Оскільки відповідачем невірно встановлено суб`єкт, який порушив законодавство про автомобільний транспорт, тому суд дійшов висновку про те, що постанова відносно позивача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30 травня 2023 року за № 356587 є протиправною та підлягає скасуванню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність свого рішення, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання стягнення понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у додатковій постанові від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, відповідно до якої, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" (заява 58442/00) вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що між ПП «ГЕЛИОС-ТРАНС» (далі - Клієнт) та ОСОБА_3 (далі - Адвокат) 02 серпня 2023 року укладено Договір про надання правничої допомоги №1 (далі - Договір).

Пункт 4 Договору регламентує порядок оплати послуг адвоката. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами у додатках до договору. Гонорар визначається сторонами та фіксується в актах приймання-передачі робіт.

Відповідно до вимог статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

У суду відсутні правові підстави вважати положення договору про надання правової допомоги щодо оплати послуг такими, що суперечать Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Також у суду відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання між позивачем та адвокатом не було виконано.

Згідно додатку №1 від 04.08.2023 до договору про надання парвничої допомоги №1 від 02.08.2023 сторонами узгоджено вартість послуг (гонорару), який складає 3000 грн за наступну виконану роботу:

-первинне ознайомлення з матеріалами наданими Клієнтом та матеріалами отриманими адвокатом від державної виконавчої служби на усний запит - 500,00 грн;

-складання позовної заяви, що включає у себе визначення та аналіз документів наданих клієнтом, пошук судової практики, підготовка, оформлення та надсилання позовної заяви - 2500,00 грн.

Актом надання послуг №1 від 04.08.2023 підтверджено, що адвокатом виконані вказані вище послуги з надання правничої допомоги на суму у загальному розмірі 3000грн. Клієнт претензій немає.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №01 від 04.08.2023 підтверджується, що позивачем здійснено оплату згідно договору про надання правової допомоги №1 від 02.08.2023 та акту №1 від 04.08.2023 у загальному розмірі 3000,00грн.

Суд зауважує, що вказана квитанція є належним доказом оплати понесених позивачем витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19), відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, Положення про форму та зміст розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13, а також Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Разом з цим, статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вказав, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Зважаючи на викладене, суд вважає підтвердженими понесені позивачем витрати на правову допомогу у цій справі в сумі 3000,00 грн.

Позивач в позові зазначив, що у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач планує понести складає 2 000 грн

Повний об`єм доказів витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, будуть надані у встановленому порядку до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Тож станом на день розгляду справи по суті підтвердженими є понесені позивачем витрати на правничу допомогу лише у сумі 3000,00 грн.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач при звернені до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн (платіжна інструкція №6067 від 04.08.2023).

Згідно абзацу 1 частинини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов приватного підприємства «ГЕЛИОС-ТРАНС» задоволено, тому на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід відшкодувати підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву приватного підприємства «ГЕЛИОС-ТРАНС» (ідентифікаційний код юридичної особи: 38269701, місцезнаходження: Україна, 93402, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул.Заводська, будинок 35, кабінет 16) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу держаного нагляду (контролю) у Херсонській області, АРК та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до приватного підприємства "ГЕЛИОС-ТРАНС" адміністративно-господарського штрафу від 30 травня 2023 року за № 356587 в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути на користь приватного підприємства «ГЕЛИОС-ТРАНС» за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова