Справа № 520/1946/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р. Справа № 520/1946/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 (головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В.) по справі № 520/1946/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (далі - позивач, ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор") звернулося до суду з позовом до Харківської митниці (далі - відповідач), в якому просило :

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA 807000/2022/000383/2 від 14.12.2022.

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2022/000224 від 14.12.2022.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що визначив митну вартість предмету імпорту за ціною договору, надав до митного оформлення усі документи, які повно підтверджують митну вартість товару. Проте, відповідач безпідставно виснував про наявність в наданих декларантом документах розбіжностей та відсутності всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, та неправомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 14.12.2022 та картки відмови у митному оформленні товарів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, неповно з`ясував обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що судом не враховано умови поставки товару (FCA) за контрактом, згідно яких ніяких додаткових витрат на завантаження, вивантаження, страхування покупець не несе, а тому позивач правомірно таких документів до митного оформлення не подавав. Транспортування вантажу, здійснювалось транспортним засобом позивача та до митного оформлення надавалася CMR - міжнародна автомобільна накладна, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях.

Також суд першої інстанції не вірно надав оцінку інвойсам, зазначеним в платіжних доручення, оскільки вони є проформами інвойсів, що виставлені продавцем для передплати ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" згідно умов контракту на декілька партій товару.

Щодо кодування товару УКТ ЗЕД зазначає, що в митній декларації від 12.12.2022 у графі 33 вказано код , а у ВМД країни відправлення від 05.12.2022 року у графі 33 код 03035390 (товарної категорії (перші вісім знаків), що відповідає особливостям заповнення ВМД в країни відправлення Естонія та підтверджуються витягом з бази кодів ЕС по коду товару 03035390 «Шпрот или килька». Вказане повністю спростовує твердження про невідповідність коду товару, який зазначено у експортній митній декларації країни відправлення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що подані до митного оформлення документи мали розбіжності та неточності, а тому позивачу було запропоновано надати додаткові документи.

Зазначає, що позивачем до митного оформлення, в порушення ч. 10 ст. 58 МК України не надано документи про витрати на транспортування товарів, навантаження, вивантаження та обробку, акт виконаних послуг з транспортування, а надані документи на транспортування містять розбіжності щодо місця завантаження товару.

Надані позивачем платіжні доручення містять розбіжності та неправдиві дані, а саме - у гр.70 «Призначення платежу» у платіжних дорученнях №478 від 18.05.2021 та №484 від 08.10.2021 зазначені інвойси №68ББ від 27.07.2021 та 67ББ від 26.07.2021, які не надавалися до митного органу. Крім того, платіжні доручення, в порушення постанови Правління НБУ від 28.07.2008 №216 не містять печатки банку ПІБ та підпис відповідальної особи.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій не погоджується із доводами митного органу.

Зазначає про відсутність розбіжностей в документах транспортування в частині місця завантаження товару, оскільки у калькуляції транспортних витрат вказаний маршрут: м. Рига (Латвія) - м. Хаапсалу (Естонія)- п/п Ягодин - м. Золочів (Україна) та вартість перевезення, також вказано, що додаткове страхування не проводилося.

Так як транспортування вантажу здійснював транспортний засіб, який належить позивачу, то єдиним документом, який вказує на транспортні витрати є саме калькуляція транспортних витрат. Вимога митного органу про не надання акту виконаних робіт є безпідставно, оскільки такий документ відсутній у переліку документів для підтвердження митної вартості, передбачених ст. 53 МКУ.

Також просив врахувати, що згідно розділу II п. 14., п.п. 13 Постанови НБУ № 216 від 28.07.2008 (рег.МЮУ №910/15601) платіжна інструкція в іноземній валюті, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 13) підпис(и) власноручний електронний відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком.

Для розшифрування сплати по платіжним дорученням в іноземній валюті № 478 від 18.08.2021 та № 484 від 08.10.2021, додано SWIFT - повідомлення та виписки банку, засвідчені печаткою банку, ПІБ та підписом уповноваженої особи, які свідчать про безумовну сплату за товар.

Вказав, що у наданих до митного оформлення платіжних дорученнях вказано проформи інвойсів, які були виставлені продавцем на велику кількість товару для передплати ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" згідно з умовами контракту на декілька партій товару. Після отримання оплати продавець формував партії товару для відправки покупцю в Україну. Кожна партія приблизно дорівнює 20000 кг, що відповідає інвойсу № 527 від 05.12.2022 року.

Згідно ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в порядку письмового провадження, за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12.01.2017 року між позивачем (у якості покупця) та резидентом Естонії - KOPEIKA OU, Oja 6, 90506 Haapsalu, Estonia" укладено контракт №12/01/2017 на поставку товару - риба морожена (а.с. 36-38).

12.12.2022 року позивачем до митного поста «Барабашово» Харківської митниці подана до митного контролю та оформлення ЕМД типу ІМ40ДЕ 22UA23U8 на товар: «Кілька балтійська свіжоморожена ціла непатрана…Дата виготовлення: 29.10.2022. Виробник: OU Morobell. Торгівельна марка: нема даних. Країна виробництва: ЕЕ.», який надійшов на адресу ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" за зовнішньоекономічним договором №12/01/2017 від 12.01.2017, укладеним з фірмою KOPEIKA OU, Oja 6, 90506 Haapsalu, Estonia".

До декларації додані наступні документи: сертифікат якості №806 від 05.12.2022; пакувальний лист № б/н від 05.12.2022; інвойс №522 від 01.12.2022; автотранспортна накладна №А491725 від 05.12.2022; міжнародний ветеринарний сертифікат АА 105171 від 05.12.2022; сертифікат про походження товару № ЕЕ 376144 від 05.12.2022; калькуляція транспортних витрат №б/н від 05.12.2022; прайс-лист виробника від 05.12.2022; зовнішньоекономічний договір №12/01/2017 від 12.01.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 05.01.2018; №2 від 25.01.2019; №3 від 04.03.2019; №4 від 03.01.2020; №5 від 30.12.2020; договір про надання послуг митного брокера №68 від 29.11.2011; інформація про позитивні результати державних видів контролю № 9335013 від 12.12.2022; копія митної декларації країни відправлення №22ЕЕ3300ЕЕ71446409 від 05.12.2022.

Митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною договору № 12/01/2017 від 12.01.2017 року).

Під час здійснення митного контролю ЕМД № 22UA23U8 від 12.12.2022 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, в тому числі за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості: заявлення митної вартості товарів за рівнем нижчим, ніж рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

За наслідками проведеного митним органом аналізу документів, наданих разом з декларацією виявлено, що ці документи не в повній мірі підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, в зв"язку з чим позивачу запропоновано пройти процедуру консультацій та надати додаткові документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

У відповідь на запит митного органу позивачем надано додаткові документи: калькуляцію від виробника б/н від 09.12.2022 року; платіжні доручення № 484 від 08.10.2021 року та №478 від 18.05.2021 року, попередньо оформлену ВМД 22UA87U9 від 05/12/2022 року, лист б/н від 27.08.2021 року, що підтверджується листом № 1/14 від 14.12.2022 року (а.с. 49-54).

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA 807000/2022/000383/2 від 14.12.2022 року ЕМД типу ІМ40ДЕ 22UA23U8 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2022/000224 від 14.12.2022 року (а.с. 23-24).

У п. 33 вказаного рішення зазначено: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості, код товару зазначений у МД не відповідає коду товару який зазначено у ЕК митної декларації, - окрім цього, платіжне доручення №484 від 08.10.2021 та №478 від 18.05.2021 надано з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 2016 від 28.07.2008, а саме: відсутні печатка банку, ПІБ та підпис відповідальної особи, також номера рахунків по яким була проведена оплата за товар гр.70 ПД не відповідають номеру рахунку у МД, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ;

2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари;

3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари;

4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:- щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані;

- відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;

- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару:

- на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів;

- витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України;

- прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації по товару стала наявна у митному органі цінова інформація про митні оформлення подібних товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: МД №ІІА 100060/2022/161957 від 28.11.2022 року.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) відповідно до статті 64 МКУ. Розрахунок митної вартості: товар № 1: 0,60 дол.США/кг.

Позивач подав нову митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №22UA25U3 від 14.12.2022 в лівому підрозділі графи 43 якої проставлено « 6» - тобто обраний декларантом резервний метод визначення митної вартості товарів. Графа 47 містить код розрахунку « 01» (безготівкова форма сплати) (а.с. 22).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення митного органу є правомірними, прийняті в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством, оскільки надані декларантом документи не в повній мірі підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами частин 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Згідно з ч. 5 цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.11.2022 у справі № 815/4395/16.

Згідно з положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 11 ст. 264 МК України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що підставою для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості заявлених ним до декларування товарів стало спрацювання профілів ризику щодо можливого заниження митної вартості, а також наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей і відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, невідповідності у документах щодо транспортування товару, розбіжності між відомостями, вказаними у платіжному дорученні та інвойсі, наданому до митного оформлення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду, що в спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення позивачем митної вартості товарів, а тому остання мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Отже, під час витребування додаткових документів відповідач діяв відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України та відповідно до наведених законодавчих норм, надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів.

Колегія суддів зауважує, що ненадання декларантом повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Так, підставою для визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом стали розбіжності у поданих ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" документах на транспортування, інвойсі, зазначеному у платіжному дорученні та наданому до митного оформлення, невідповідність платіжного доручення вимогам постанови Правління НБУ від 28.07.2008 № 2016 та не надання всіх документів, які підтверджують витрати на транспортування.

Щодо доводів апелянта про не врахування судом та відповідачем умов поставки, відсутність обов`язку надавати документи про понесення витрат на завантаження, вивантаження, страхування, з огляду на умови поставки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.1 Контракту від 12.01.2017 поставка товару відбувається на умовах, вказаних в інвойсі відповідно до міжнародних правил тлумачення термінів ІНКОТЕРМС - 2000 р.

В інвойсі від 05.12.2022 № 527 вказано, що поставка товару здійснювалась на умовах FCA.

Згідно офіційних правил Міжнародної торгової палати Інкотермс 2000, застосування терміну FCA (FREE CARRIER (...named place) ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК (...назва місця)) передбачає, що покупець несе всі витрати, пов`язані з товаром (в тому числі транспортні витрати) з моменту здійснення його поставки у названому місці.

Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження та розвантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження, розвантаження товару відповідальності не несе.

В автотранспортній накладній CMR №А491725 від 05.12.2022 року вказано, що відправником товару є Kopeika OU (Oja 6, Haapsalu, Estonia), місце навантаження: Haapsalu ESTONIA, місце розвантаження: Золочів, Україна.

Отже, в даному випадку базис поставки на умовах FCA , враховуючи, що місце поставки є Естонія, покладає зобов`язання по завантаженню, розвантаженню з цього місця на покупця.

Таким чином встановленими інвойсом умовами поставки FCA передбачено, що витрати на завантаження, вивантаження до місця поставки несе продавець, а з місця поставки позивач, який є покупцем.

Надана калькуляція транспортних витрат від 05.12.2022 містить відомості щодо понесених позивачем витрат на паливо, амортизацію та інші витрати, заробітну плату водію, відрядження. Також, зауважено, що додаткове страхування не проводилося.

Проте доказів понесених позивачем витрат на навантаження, розвантаження товару до митного органу та суду не надано.

Доводи апелянта про відсутність розбіжностей у калькуляції транспортних витрат та міжнародній товарно-транспортній накладній, колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вище документи містять розбіжності щодо місця навантаження товару, а тому останні достеменно не можуть підтверджувати транспортні витрати.

Проте, як вбачається з калькуляції транспортних витрат, ввезений позивачем товар перевозився за маршрутом м. Рига (Латвія) - м. Хаапсалу (Естонія) - п/п Яготин - м. Золочів (Україна), при цьому зазначено, що місцем завантаження товару є м. Хаапсалу (Естонія).

За міжнародною товарно-транспортною накладною №А491725 від 05.12.2022 товар завантажено у м. Хаапсалу (Естонія) та розвантажено у м. Золочів (Україна), що відповідає місцю навантаження товару, вказаному у калькуляції транспортних витрат.

Натомість, як пояснив апелянт, у м. Рига здійснювалось вивантаження та з метою включення витрат на транспортування порожнього ТЗ до місця навантаження ввезеного товару його вказано у калькуляції.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлена відсутність розбіжностей у місці навантаження товару у документах на підтвердження транспортних витрат.

Щодо посилань митного органу, з якими погодився суд першої інстанції на наявність розбіжностей між кодом товару зазначеним у поданій митній декларації та кодом товару, який зазначено у ЕК митної декларації 22ЕЕ3300ЕЕ71446409 колегія суддів зазначає наступне.

У графі 33 митної декларації UA 807200/2022/000224 від 14.12.2022 вказано десятизначний код , який відповідно до кодів товарів в УКТ ЗЕД - риба морожена, крiм рибного фiле та iншого м`яса риб товарної позицiї 0304: зокрема, "-кiлька або шпроти".

При оформленні митної декларації в країні відправлення Естонія № 2ЕЕ3300ЕЕ71446409 в графі 33 вказано восьмизначний код 03035390, який відповідно до витягу з бази кодів ЕС по коду товару 03035390 - "шпрот или килька".

В графі 31 митної декларації 22UA23U8 від 12.12.2022 року вказано опис товару: "Кілька балтійська свіжеморожена ціла непатрана без додаткових компонентів (солі, цукрів, спецій, приправ).."(а.с. 23).

Тобто, коди товару, вказані в митних деклараціях відповідають опису товару, який заявлено до митного оформлення, що свідчить про відсутність розбіжностей визначення коду товару зазначеного у митній декларації та у ЕК митної декларації.

Посилання суду першої інстанції про ненадання позивачем акту виконаних робіт з транспортування товару колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно ч. 2 ст. 53 МК України вказаний документ не віднесено до переліку обов`язкових, які підтверджують митну вартість товарів .

Також помилковими є посилання суду на не відповідність платіжних доручень №484 від 08.10.2021 та №478 від 18.08.2021 вимогам постанови Правління НБУ № 2016 від 28.07.2008 з огляду на наступне.

Так, приписами розділу II п. 14., п.п. 13 Постанови НБУ № 216 від 28.07.2008 встановлено, що платіжна інструкція в іноземній валюті оформлена в електронній формі, повинна містити підпис (власноручний чи електронний) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком.

Враховуючи, що платіжні доручення оформлені в електронній формі, до останніх не застосовуються вимоги щодо обов`язкової наявності печатки та зазначення ПІБ відповідальної особи з власноручним підписом.

Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції надано SWIFT - повідомлення до інвойсів та виписки банку, засвідчені печаткою банку, ПІБ та підписом уповноваженої особи, які підтверджують проведення оплати за платіжними дорученнями .

Разом з тим, надані до митного оформлення платіжні доручення містили посилання на інвойс, який не надавався позивачем, а щодо наданого інвойсу № 522 від 01.12.2022 позивачем не надано доказів його оплати.

Наявність зазначених обставин свідчить про правомірність виникнення у відповідача обґрунтованих сумнівів щодо не відповідності поданих до митного оформлення документів, які впливають на визначення ціни товару.

Згідно з п. 1.2 контракту №12/01/2017 від 12.01.2017 укладеним між позивачем та фірмою KOPEIKA OU кількість, асортимент та походження товару визначається у інвойсі до контракту.

Відповідно до п. 7.1 вказаного контракту покупець проводить 100% передплату на підставі виставлених інвойсів.

До митного органу позивачем надано інвойс № 522 від 01.12.2022 року на кільку балтійську морожену 20 500 кг за договором № 12/01/2017 від 12.01.2017, ціною 0,43 євро на загальну суму 8 514,00 євро (а.с. 56).

Проте, платіжні доручення №484 від 08.10.2021 та №478 від 18.08.2021 у графі 70 "призначення платежу" , містять посилання на проформи інвойсів № 67 від 26.07.2021 та № 68 від 27.07.2021 за цим договором, зокрема, інвойс № 68 від 27.07.2021 виставлений на товар: кілька балтійська морожена 990000 кг, за ціною 0,43 євро на загальну суму 425 700 євро.

Щодо доводів апелянта про те, що інвойси № 67 від 26.07.2021 та № 68 від 27.07.2021 виставлені продавцем для передплати ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" на велику кількість товару, яка потім була поділена на декілька партій ( інвойс № 68 від 27.07.2021 року на партію товару 990 000 кг ), а інвойс № 522 від 01.12.2022, вказаний у ЕМД, - 20 500 кг товару, тобто після отримання оплати продавець формував партії товару для відправки покупцю в Україну, кожна партія приблизно дорівнює 20 000 кг, що відповідає інвойсу № 522 від 01.12.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що умовами контракту від 12.01.2017 передбачено, що покупець сплачує 100% передоплати на підставі виставлених інвойсів (п. 6.1 Контракту), що свідчить про обов`язок здійснення передплати за кожним інвойсом .

Разом з тим, жодних доказів сплати товару за інвойсом від 01.12.2022 № 522 позивачем ні до митниці, ні до суду не надано, як і не надано доказів, що сплачений товар за проформою інвойсу № 68 від 27.07.2021 охоплює партію товару, замовленого за інвойсом від 01.12.2022 № 522.

Крім того, колегія суддів враховує, що за платіжними дорученнями, наданими до митного оформлення загальна сума товару становить 262 000,00 євро, тоді як проформа інвойсу № 68 від 27.07.2021 складена на суму 425 700,00 євро, що свідчить про розбіжності у сумах сплати за ввезений товар.

При цьому, до митного органу проформа інвойсу № 68 від 27.07.2021 взагалі декларантом не надавалась.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що платіжні документи, надані підприємством до митного органу не підтверджують оплату товару за інвойсом від 01.12.2022 № 522 та мають розбіжності.

Ураховуючи встановлення судом відсутності всіх документів, які б підтверджували митну вартість товару, наявність розбіжностей щодо заявленої митної вартості та не надання позивачем будь-яких додаткових документів, які б спростували виявлені розбіжності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що митницею правомірно не застосовано перший метод визначення митної вартості - за ціною договору.

При визначенні митної вартості товару митницею застосований резервний метод оцінки згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України. При цьому, у рішенні митниця послідовно довела неможливість застосування попередніх методів.

За таких обставин, відповідачем правомірно визначено митну вартість у спірному випадку на підставі аналізу цін бази даних ЄАІС ДМСУ та правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2022/000383/2 від 14.12.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2022/000224 від 14.12.2022.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у судовому рішенні від 03.05.2023, оскільки суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ""Рибоконсервний завод "Екватор" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 по справі № 520/1946/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій