Справа № 754/6475/23
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/98/23
Справа №754/6475/23
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В..,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного виконавця Зленко Оксани Василівни, Державного виконавця Шолох Ганни Сергіївни про поновлення строку звернення до суду, визнання дій державного виконавця протиправними, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, повернення неправомірно стягнутих коштів, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Деснянського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного виконавця Зленко Оксани Василівни, Державного виконавця Шолох Ганни Сергіївни про поновлення строку звернення до суду, визнання дій державного виконавця протиправними, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, повернення неправомірно стягнутих коштів, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи їх тим, що 04 квітня 2023 року при вчиненні дії, а саме зняття з реєстрації транспортного засобу, позивачці стало відомо, що на її автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачем накладено арешт «заборона на відчуження». У телефонній розмові з працівниками ДВС було з`ясовано, що виконавче провадження, за яким було здійснено арешт авто, було відкрито у 2016 році, тоді ж було здійснено арешт майна боржника. 05.04.2023 року позивачка звернулася до Деснянського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою отримання інформації щодо виконавчого провадження, однак з матеріалами її ознайомлено не було, жодних роз`яснень з яких підстав та чому протягом тривалого часу її не повідомляли про вчинення виконавчих дій, не було запропоновано добровільно здійснити необхідні платежі, також надано не було. Державний виконавець Зленко О.В. категорично заявила про необхідність здійснення платежів за виданими позивачці квитанціями невстановленого зразку. 14.04.2023 року позивачка сплатила суму у розмірі 792,12 грн., яка складалася з виконавчого збору у розмірі 523,12 грн. та витрат ВП у розмірі 269 грн.. Маючи на меті отримати належні постанови для ознайомлення, 14.04.2023 року позивачка подала заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_4 та зняття копій. З даних матеріалів, позивачці стало відомо, що державним виконавцем Зленко О.В. було грубо порушено норми ЗУ «Про виконавче провадження», в частині ухвалення постанови про прийняття виконавчого провадження, та постанови про передачу виконавчого провадження, державним виконавцем Шолох Г.В. грубо порушено норми ЗУ «Про виконавче провадження» в частині ухвалення постанов про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, таким чином, права позивачки як сторони виконавчого провадження та майнові права як громадянина були порушені внаслідок протиправних дій державних виконавців Зленко О.В. та Шолох Г.В.. Усі спірні Постанови ухвалювалися після отримання коштів ОСОБА_1 , та після отримання листа-повідомлення про погашення (сплату) боргу (недоїмки) з ГУ ДПС у м. Києві, в якому зазначено, що борг погашено 22.09.2015 року, та вимогу повернути виконавчий документ. Таким чином, позивачка вважає неправомірними дії державних виконавців Зленко О.В. та Шолох Г.В. оскільки були порушені її права як сторони виконавчого провадження та майнові права як громадянина, тому позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді від 22.05.2023 року поновлено позивачці ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду, прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду від 18.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові, просила суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзиву на позовну заяву від відповідачів не надходило.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що 19.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Клименко О.О. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

23.02.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Клименко О.О. було ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

14.04.2023 року заступником начальника відділу Деснянського ВДВС у м. Києві Зленко О.В. ухвалено постанову про передачу виконавчого провадження для подальшого виконання.

14.04.2023 заступником начальника відділу Деснянського ВДВС у м. Києві Зленко О.В. ухвалено постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання.

Постановою від 18.07.2023 року державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві Шолох Г.С. було відновлено виконавче провадження з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №ф-2303 з боржника ОСОБА_1 у виданий 14.05.2015 року.

Одночасно 18.04.2023 року державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві Шолох Г.С. було ухвалено постанову про стягнення виконавчого збору.

18.04.2023 державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві Шолох Г.С. було ухвалено постанову про стягнення з ОСОБА_1 розміру мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_5.

18.04.2023 року державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві Шолох Г.С. ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що 10.04.2023 до Відділу надійшло повідомлення про погашення (сплату) боргу (недоїмки) №17/26-15-13-07-52. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачено повністю.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із п.9 ч. 5 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3,2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувану, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Таке повідомлення від стягувача надійшло до Деснянського ВДВС 12.04.2023р., про що свідчить вх..№ 9284, копія якого міститься в матеріалах справи.

З вказаного вище повідомлення вбачається, що борг (недоїмку) з єдиного внеску платника : ОСОБА_1 погашено 22.09.2015.

Таким чином, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом, державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання виконавчого документа. Станом на дату відкликання виконавчого документа стягувачем фактичного виконання виконавчого документа не відбулося, тому, підстави для нарахування виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження - відсутні.

Для стягнення виконавчого збору, необхідна сукупність таких обставин, як: виконання судового рішення має бути примусовим, виконавцем мають бути вжиті заходи з такого примусового виконання рішення, та, як результат, внаслідок дій виконавця з примусового виконання рішення має відбутися повне або часткове виконання рішення.

Отже фактичного виконання стягнення виконавчою службою не відбулося, оскільки, фактичне виконання документа про стягнення відбулося без вчинення виконавчих дій з боку державних виконавців. Виконавчий документ підлягав поверненню стягувану, а виконавче провадження закриттю.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У разі, якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, державний виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум повинен винести постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14 роз`яснено, що відповідно до статей Закону «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 819/1116/17 (№ К/9901/3131/17) та від 15 лютого 2018 р. у справі № 910/1587/13.. в яких наголошено, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного стягнення з боржника на користь стягувана зазначених у виконавчому документі сум, виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Отже виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З огляду на викладене, постанови державного виконавця Зленко О.В. про прийняття виконавчого провадження, та про передачу виконавчого провадження; постанови державного виконавця Шолох Г.В. про стягнення виконавчого збору, та мінімальних витрат виконавчого провадження ухвалені в супереч приписам Закону «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не було вчинено примусових заходів виконання, позивачка сплатила суму заборгованості за виконавчим документом у 2015 році, з боку стягувача надійшла вимога про повернення виконавчого документа.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження мають право оскаржувати дії та рішення державного виконавця до суду шляхом подання адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в частині вимог щодо визнання неправомірними дії державного виконавця Зленко Оксани Василівни в частині винесення постанови від 14.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про прийняття виконавчого провадження (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф- 2303-23 від 14.05.2015р).; постанови від 14.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про передачу виконавчого провадження (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф- 2303-23 від 14.05.2015р); визнати неправомірними дії державного виконавця Шолох Ганни Василівни в частині винесення постанови від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф-2303-23 від 14.05.2015р) про стягнення виконавчого збору; постанови від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф-2303-23 від 14.05.2015р) про мінімальні витрати виконавчого провадження та скасування постанов державного виконавця від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про стягнення виконавчого збору в розмірі 523,12 грн., та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269,00 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 50 500 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тому, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору. А, отже, суд має з`ясувати безпосередній причинний зв`язок факту завдання моральної шкоди від дій, рішень чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які заявлені (об`єднані) предметом у відповідному спорі.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, згідно з п.3 даної Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

ВСУ також визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 п. 5 вказаної Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювана; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачка не надала належних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала, тяжкості вимушених змін у її життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо, а відтак з урахуванням предмету та підстав звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні в даній частині позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд даної справи судом, не скористався своїм правом та не надіслав суду відзив на позов, не надав будь-яких доказів на спростування доводів позивачки, викладених в поданій позовній заяві, та достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій, в матеріалах справи такі підтвердження також відсутні, а відтак суд приходить до висновку часткове задоволення вимог позивачки.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України,Закону України «Про виконавче провадження», постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного виконавця Зленко Оксани Василівни, Державного виконавця Шолох Ганни Сергіївни про поновлення строку звернення до суду, визнання дій державного виконавця протиправними, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, повернення неправомірно стягнутих коштів, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Зленко Оксани Василівни в частині винесення постанови від 14.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про прийняття виконавчого провадження (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф- 2303-23 від 14.05.2015р).; постанови від 14.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про передачу виконавчого провадження (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф- 2303-23 від 14.05.2015р).

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шолох Ганни Василівни в частині винесення постанови від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф-2303-23 від 14.05.2015р) про стягнення виконавчого збору; постанови від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 (по документу вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф-2303-23 від 14.05.2015р) про мінімальні витрати виконавчого провадження.

Скасувати постанову державного виконавця від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про стягнення виконавчого збору в розмірі 523,12 грн..

Скасувати постанову державного виконавця від 18.04.2023р. ВП № НОМЕР_4 про 'розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269,00 грн..

Зобов`язати Деснянського відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути позивачу (боржнику) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 неправомірно стягнуті кошти виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, у загальній сумі 792,12 грн..

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дані позивачки: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: Деснянський відділ державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бальзака,64.

Дані відповідача: Державний виконавець Зленко Оксана Василівна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бальзака, 64.

Дані відповідача: Державний виконавець Шолох Ганна Сергіївна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бальзака, 64.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.09.2023.

Суддя: