Справа № 260/7116/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

27 вересня 2023 рокум. Ужгород№ 260/7116/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Онисько Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

за участі представника позивача адвоката Король Тетяни Володимирівни;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 представник Карунік Сергій Михайлович,

розглянувши у підготовчому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2023 року № 25 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплат додаткової винагороди; 2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року даний позов було залишено без руху.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Суд вважає за необхідне вказати, що вказані позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду на час прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі не вирішувались, а питання щодо пропуску строків звернення до адміністративного суду та поважність причин такого пропуску, судом вирішено з`ясувати у підготовчому засіданні.

26 вересня 2023 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника відповідача, відповідно до якого останній просив у відповідності до статті 123 КАС України залишити без розгляду позовну заяву. Вказує, що предметом спірних правовідносин в цій справі є перш за все питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої КМ України №168. Наказом командира №3071 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Відповідно до вимог пункту 5 Розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, солдату ОСОБА_1 премія за грудень місяць 2022 року не виплачувалась. Відповідно до вимог пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/23 солдату ОСОБА_1 додаткова винагорода, передбачена пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за грудень місяць 2022 року не виплачувалась. Командиром 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 накладене стягнення доведено до підлеглого особового складу. Відповідач вказує, що факт виплати суми грошового забезпечення без премії та оспорюваної додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в заходах, передбаченої постановою КМ України №168, підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії тощо) ОСОБА_1 , отриманої від АТ КБ "Приватбанк" - 13 січня 2023 року. Таким чином, позивачу було відомо про його позбавлення премії та додаткової винагороди за грудень 2022 рік з моменту зарахування вищезазначеної суми грошового забезпечення, а саме - 13 січня 2023 року. Окрім того, зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 лютого 2023 року № 37 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 січня 2023 року №25-РС, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до 2-го відділу Гайсинського РТЦК та СП Вінницької області Однак, на день виключення зі списків 07 лютого 2023 року ОСОБА_1 жодних письмових зауважень щодо нарахованих та виплачених сум не надавав, та весь час до дня подачі позовної заяви 14 серпня 2023 року жодних скарг, заперечень щодо сум додаткової винагороди за грудень 2022 року від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило. У зв`язку із наведеним, відповідач вважає, що даний позов поданий з порушенням строків звернення до адміністративного суду (а.с.а.с. 59-61).

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до адміністративного суду представник позивача зазначає, що про існування оскаржуваного наказу № 25 від 04 січня 2023 року він не знав, з ним його ознайомлено не було. Із текстом зазначеного наказу ОСОБА_1 ознайомився 10 серпня 2023 року, тому станом на момент звернення до суду з позовом 15 серпня 2023 року, місячний строк звернення до суду з позовною заявою, передбачений статтею 122 частиною 5 КАС України не минув. Окрім того зауважив, що предметом розгляду даної адміністративної справи є неналежний розрахунок з позивачем, а саме невиплата йому частини заробітної плати. Позивач вказує, що вважав, що до осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати повинні застосовуватись положення статті 233 частини 2 КЗпП України, тобто строки звернення в цій категорії справ не мали бути застосовані. Крім того, позивач проходив тривале лікування та реабілітацію, що також вплинуло на сплив часу (а.с.а.с. 28, 29).

Представник позивача заперечив щодо залишення позовної заяви без розгляду.

В підготовчому засіданні представник відповідача просив залишити позовну заяву без розгляду, з підстав наведених у клопотанні.

Розглянувши подане клопотання представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такого, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (стаття 122 частина 5 КАС України).

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 4 частини 1 пункту 17 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається із позовної заяви, позивач оскаржує, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року № 25 в частині позбавлення виплат додаткової винагороди та просить зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року.

Визначаючись з приводу того, чи врегульовано іншими законами інші строки для звернення до адміністративного суду у правовідносинах, пов`язаних із виплати працівникові усіх сум при звільненні, суд враховує положення, зокрема статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 233 частини 2 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Відповідно до статті 233 частин 1 та 2 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється тримісячний строк.

При цьому, оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової винагороди під час проходження ним публічної служби, положення статті 233 Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2022 року № 3071 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 " та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Відповідно до вимог пункту 5 Розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, солдату ОСОБА_1 премія за грудень місяць 2022 року не виплачувалась. Відповідно до вимог пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/23 солдату ОСОБА_1 додаткова винагорода, передбачена пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за грудень місяць 2022 року не виплачувалась (а.с.а.с. 54, 55).

Як вбачається із вказаного наказу, відмова виконання бойового наказу (розпорядження) були причиною та підставою невиплати премії та додаткової винагороди.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року № 25 та витягу з додатку 4 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року № 25 прийнято рішення не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям, а саме ОСОБА_1 з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, у зв`язку із військовим адміністративним правопорушенням, що передбачене статтею 17210 частиною 2 КУпАП відповідно до протоколу серії А1556 № 311 від 26 грудня 2022 року (а.с.а.с. 10, 11).

Відповідно до особової картки військовослужбовця № НОМЕР_4 за 2023 рік, ОСОБА_1 відповідно до за грудень 2022 року, у січні 2023 року грошове забезпечення в розмірі 8170,83 грн (а.с. 6).

Факт виплати суми грошового забезпечення без премії та оспорюваної додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в заходах, передбаченої постановою КМ України № 168, підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати АТ КБ "Приватбанк", з якої вбачається, що ОСОБА_1 13 січня 2023 року_на картковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано 8048,27 грн (а.с 56).

Таким чином, позивачу було відомо про його позбавлення премії та додаткової винагороди за грудень 2022 рік з моменту зарахування вищезазначеної суми грошового забезпечення, а саме - 13 січня 2023 року.

Із матеріалів справи слідує, що підставою звернення з даним позовом до суду стала невиплата йому щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період проходження служби за грудень 2022 року та скасування наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року № 25 в частині позбавлення виплат додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Відтак, ключовим для вирішення даної справи є встановлення моменту, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав та визначення процесуального строку на звернення до суду за захистом своїх прав.

Так, судом встановлено, що позивачу було відомо про його позбавлення додаткової винагороди за грудень 2022 рік з моменту зарахування вищезазначеної суми грошового забезпечення, а саме - 13 січня 2023 року.

З даною позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суд позивач звернувся 15 серпня 2023 року.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом тримісячного строку звернення до суду.

Окрім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 лютого 2023 року № 37 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 січня 2023 року № 25-РС, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до 2-го відділу Гайсинського РТЦК та СП Вінницької області (а.с. 56 (на звороті)).

Як вже судом зазначалося, що відповідно до статті 233 частин 1 та 2 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Слід зазначити, що незгода військовослужбовця з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця (військової частини) або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 та від 28 листопада 2022 року у справі № 380/693/20, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідач зазначає, та не спростовано позивачем, що на день виключення зі списків 07 лютого 2023 року ОСОБА_1 жодних письмових зауважень щодо нарахованих та виплачених сум не надавав, та весь час до дня подачі позовної заяви 14 серпня 2023 року жодних скарг, заперечень щодо сум додаткової винагороди за грудень 2022 року від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Таким чином, при звільненні 07 лютого 2023 року позивачем ним не вжито заходів щодо оскарження невиплаченої додаткової винагороди в тримісячний строк з дня, коли він дізнався дізнатися про порушення свого права.

Доводи позивача про те, що строк звернення з даним позовом до суду розпочався для нього 10 серпня 2023 року, оскільки саме з цієї дати він дізнався про порушення своїх прав, отримавши відповідь на свій запит з оскаржуваним наказом суд вважає безпідставними, адже отримання такої відповіді не змінює моменту, з якого позивач повинен був та мав можливість дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що він був позбавлений можливості раніше отримати інформацію про обставини невиплати йому додаткової грошової винагороди. Доказів, що відповідач чинив йому перешкоди у отриманні відповідної інформації, позивачем також не надано.

Суд не бере до уваги твердження позивача про проходження тривалого лікування та реабілітації, що вплинуло на пропуск строку позивачем на звернення з даним позовом, оскільки відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 77, позивач у період з 16 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні КНП "Слов`янська ЦРЛ", що не перешкоджало позивачу починаючи, хоча б з 06 лютого 2023 року звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави, наведені позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Розглянувши наведені у клопотанні про поновлення строків звернення до суду причини, суд не вбачає об`єктивних непереборних підстав, які можна вважати обґрунтованими та поважними для пропуску звернення до суду.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

За таких обставин, вказані позивачем у заяві причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.

Відповідно до статті 240 частини 1 пункту 8 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Одночасно, суд вважає за необхідне вказати, що норма 240 частини 1 пункту 8 КАС України є імперативною і у суду існує обов`язок, при встановленні судом факту пропуску строку звернення до адміністративного суду, залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог.

Керуючись статтями 183, 122, 123, 248 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 27 вересня 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі було складено 02 жовтня 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко