Справа № 420/20744/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія №90» (вул.Некрасова,234, м.Херсон, 73032) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія №90» за результатом якого позивач просить:

визнати звільнення ОСОБА_1 з посади "Інспектор відділу нагляду і безпеки" в Держаній установі "Північна виправна колонія (№90)" (73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234, ) з 25.02.2022 року протиправним та скасувати наказ державної установи "Північна виправна колонія (№90)" від 28.02.2022 року № 30/ОС.

зобов`язати посадових осіб Держана установа "Північна виправна колонія (№90)" нарахувати та виплатити заробітну плату за весь період вимушеного прогулу;

стягнути з Держаної установи "Північна виправна колонія (№90)" (73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234, ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.;

стягнути з Держаної установи "Північна виправна колонія (№90)" (73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4800 грн.;

допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його протиправно звільнено з посади "Інспектор відділу нагляду і безпеки" в Держаній установі "Північна виправна колонія (№90)" з 25.02.2022 року за власним бажанням, оскільки особисто такої заяви не подавав, бажання звільнитися не виявляв.

Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що 25.02.2022 року ОСОБА_2 подано рапорт начальнику відділу нагляду та безпеки установи про звільнення за власним бажанням. На підставі наказу державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 28.02.2022 року № 30/ОС, 25.02.2022 року ОСОБА_2 звільнено зі служби за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1. ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до відомості АТ «Укрсиббанк» про нарахування коштів № 23 від 07.03.2022 року, вбачається, що остаточний розрахунок з ОСОБА_2 установою здійснено 07.03.2022 року. Відповідач зазначає, що рапорт на звільнення разом з оригіналом наказу про звільнення втрачено підчас окупації території Херсонської області.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» з 28.04.2021 року (підстава: наказ ДУ "ПВК (№90)" від 27.04.2021 року №50/ОС).

На підставі наказу державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 28.02.2022 року № 30/ОС, 25.02.2022 року ОСОБА_2 звільнено зі служби за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1. ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач вважає зазначений наказ протиправним оскільки рапорту про звільнення він не подавав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає таке.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII(далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Частинами 2 й 3 ст. 77 даного Закону визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом (ч.2 ст.1 Закону).

Згідно з ч.1 ст.3 цього Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідачем зазначено, що 25.02.2022 року ОСОБА_2 подано рапорт начальнику відділу нагляду та безпеки установи про звільнення за власним бажанням.

На підставі наказу державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 28.02.2022 року № 30/ОС, 25.02.2022 року ОСОБА_2 звільнено зі служби за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Право звільнення особи з роботи є її беззаперечним правом крім випадків прямо передбачених Конституцію. Особа має звільнитися з посади за власним бажанням, не зважаючи на наявність у неї поважних причин.

Отже вказана норма статті 77 Закону України Про Національну поліцію в повному обсязі відповідає гарантованому Конституції України праву людини.

Суд зазначає, що твердження позивача щодо того, що ним не подавався рапорт на звільнення спростовується наступним.

Державна установа «Північна виправна колонія (№ 90)» розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка входила до переліку громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75, в подальшому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 визначено, що з 01.03.2022 року Херсонська територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації військових рф.

Наказом державної установи «Північна виправна колонія (№90)» від 11.07.2022 року №2/ОС-22, оголошено простій персоналу установи з 11.07.2022 до закінчення дії воєнного стану та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель установи.

У вказаному наказі прізвище позивача не зазначено.

Згідно ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Позивач не отримуючи грошового забезпечення в період простою державної установи «Північна виправна колонія (№90)» не звертився з заявами/рапортами про виплату грошового забезпечення.

Остаточний розрахунок позивачем отримано в березні 2022р. що підтверджується копією відомості АТ «Укрсиббанк» про нарахування коштів № 23 від 07.03.2022 року.

Крім того, відповідно до копії Додатку №5 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податків від 15.04.2023р. містяться відомості, що ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до п.7 ч.1. ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

З огляду на викладене, позивач повинен був виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії для звернення до установи щодо встановлення дійсних обставин справи щодо не нарахування йому виплат та перебування його на службі.

З огляду на викладене та бездіяльність позивача суд вважає, що йому було відомо про оскаржуваний наказ та обставини його прийняття.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

За наведеного правового регулювання та встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія №90» (вул.Некрасова,234, м.Херсон, 73032) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.