Справа № 203/1563/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1563/21
Провадження № 2-а/0203/34/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника відповідача-2 Прокопенка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Філоненка Артема Олеговича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

23.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Філоненка Артема Олеговича (далі відповідач-1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, яка ухвалою суду від 17.08.2021 року була залучена до участі у справі в якості відповідача-2 (далі відповідач-2, Інспекція), про визнання дій протиправними та скасування постанови, в яком позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Філоненка Артема Олеговича щодо складання постанови про накладення на ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) адміністративного стягнення, серії РАП №276862126, до повідомлення, серії ІД №00213845 від 21.10.2020 року;

- скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) адміністративного стягнення, серії РАП №276862126, до повідомлення, серії ІД №00213845 від 21.10.2020 року у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з оскаржуваною постановою про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. Оскільки транспортний засіб ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_2 , ніколи не перебував у його власності чи користуванні.

Так, позивач вважає себе невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки, на його думку, інспектор незаконно притягнув його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв та жодного відношення до вказаного у постанові транспортного засобу він не має. Тому інспектор всупереч вимогам КУпАП не провів дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статей 278, 279 КУпАП, що призвело до притягнення до відповідальності особи, як не має жодного відношення навіть до транспортного засобу.

З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

У встановлений судом строк 02.07.2021 року відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Як пояснив відповідач-1, 21.09.2020 року ним було виявлено адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: стоянка транспортного засобу ВАЗ 210994-2, д.н.з. НОМЕР_2 , що створює перешкоди для руху пішоходів, в районі будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 7, чим порушено вимоги пункту 15.10. розділу 15 Правил дорожнього руху (ПДР).

Так, відповідно до вимог ст. 279-1 КУпАП, відповідач-1 розмістив повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД №00213845 на лобовому склі транспортного засобу позивача. Після встановлення відповідальної особи, відповідачем-1 негайно було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, серії РАП №276862126 від 21.10.2020 року, згідно з ч. 5 ст. 279-1 КУпАП, ст. ст. 283, 284 КУпАП, без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказана постанова була надіслана відповідальній особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу її місця реєстрації, у відповідності до положень ч. 7 ст. 279-1 КУпАП.

Як зазначив відповідач-1, в оскаржуваній постанові чітко зазначено, що позивачем порушено вимоги п.п. «д» п. 15.10. розділу 15 Правил дорожнього руху, в частині заборони стоянки у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. Тому відповідач-1 вважає, що ним правильно кваліфіковано адміністративне правопорушення, а твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи.

При цьому відповідач-1 пояснив, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не внесені відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, відсутні підстави звільнення позивача від відповідальності за адміністративне правопорушення. На час винесення оскаржуваної постанови до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради жодна особа із заявою про звільнення від адміністративної відповідальності в порядку ст. 279-3 КУпАП не зверталась, тому підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності немає.

У встановлений судом строк 02.07.2021 року Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради як третя особа, до моменту її залучення до участі у справі на підставі ухвали суду від 17.08.2021 року як відповідача-2, подала до суду пояснення на адміністративний позов, в яких вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Як пояснила Інспекція, дії інспектора з паркування були вчинені згідно з вимогами чинного законодавства України, а постанова про накладення адміністративного стягнення, серії РАП №260913195 від 14.05.2020 року, є правомірною. Інспекція виклала свою позицію по суті так, як про це зазначив відповідач-1, додавши з-поміж іншого, що згідно з п. 21 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженим постановою КМУ від 14.11.2018 року №1197, внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється у сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу та належного користувача. Проте до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не були внесені відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, та відсутні підстави для звільнення позивача від відповідальності за адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити їх задовольнити, підстави своїх заперечень проти позову пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.04.2021 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.05.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений строк та у повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року було залучено до участі в адміністративній справі №203/1563/21 в якості другого відповідача (відповідача-2) Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та виключено її з третіх осіб.

У судове засідання 23.09.2021 року з`явився представник відповідача-2.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Позивач подав до суду письмові заяви від 07.06.2021 року та від 02.07.2021 року про розгляд справи за його відсутності, відповідач-1 не повідомив суду причини неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Суд, заслухавши думку представника відповідача-2, на підставі положень статей 126, 194, 205 КАС України розглянув справу за відсутності позивача та відповідача-1.

Під час судового засідання суд заслухав усні пояснення представника відповідача-2, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключне слово представника відповідача-2.

23.09.2021 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.10.2020 року відповідачем-1 було складено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, серії РАП №276862126 до повідомлення, серії ІД №00213845, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення адміністративного правопорушення: ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_2 .

За змістом постанови, 21.09.2020 року о 12:46 годині транспортним засобом ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_2 , було здійснено зупинку, стоянку, що створюють перешкоди дорожнього руху або загрозу безпеці в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, 7, чим порушено вимоги пп. д) пункту 15.10. розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2021 року №1306, в частині заборони стоянки транспортному засобу у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів, та вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. Фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу: LOGIC INSTUMENT FIELDBOOK K 80V2. Позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Вказана оскаржувана постанова була направлена на адресу позивача та конверт із поштовим вкладенням повернувся на адресу відправника, що підтверджується копією конверта.

На підтвердження відомостей, викладених в оскаржуваній постанові, відповідачі надали суду копії фотоматеріалів, отриманих під час фотозйомки правопорушення від 21.09.2020 року.

За відомостями з листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 13.04.2021 року за №31/4-82оз «Про надання інформації», згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, станом на 21.09.2020 року за громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 16.06.2018 року зареєстровано транспортний засіб марки Lexus RX 300, 2018 року випуску, 04.11.2020 року транспортний засіб було перереєстровано на нового власника; 21.02.2019 року зареєстровано транспортний засіб марки Lexus ES 350, 2012 року випуску.

За відомостями з листа Головного Сервісного центру МВС від 20.07.2021 року за №31/13438 «Про надання інформації», в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про належного користувача транспортного засобу станом на 21.09.2020 року. Відомості про належного користувача вказаного у запиті транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів були внесені 24.03.2021 року.

Так, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, транспортний засіб марки ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_2 , з 27.08.2020 року зареєстрований за власником Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Управління).

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 10.02.2020 року керівником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано ОСОБА_1 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправними дій щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення, серії РАП №276862126, до повідомлення, серії ІД №00213845 від 21.10.2020 року, та скасування постанови.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР, в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Пункт 8.4 в) ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п. 15.1, 15.10 д) ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Стоянка забороняється, зокрема, у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до положень ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга стаття 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша стаття 77 КАС України).

Аналіз викладеного вище вказує, що позивач є належним суб`єктом відповідальності складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Оскільки він є керівником органу виконавчої влади юридичної особи публічного права Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який у свою чергу, є зареєстрованим власником транспортного засобу марки ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому суд враховує те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, до реєстру не внесені відомості про належного користувача вказаним транспортним засобом. Натомість позивач зареєстрований як керівник Управління з 10.02.2020 року, а транспортний засіб зареєстрований за Управлінням 27.08.2020 року та оскаржувана постанова була винесена 21.10.2020 року, тобто на час, коли позивач був зареєстрованим керівником юридичної особи публічного права. Натомість відомості про належного користувача транспортного засобу були внесені до реєстру 24.03.2021 року, а станом на момент вчинення адміністративного правопорушення 21.09.2020 року таких відомостей не було зареєстровано.

Тому у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачі під час винесення оскаржуваної постанови діяли відповідно до вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих їм законом, правильно визначили відповідального суб`єкта, відповідно до вимог ст. 14-2 КУпАП, та дотримались порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 279-1 КУпАП.

Водночас позивач жодним чином не оскаржує суть адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, посилаючись тільки на те, що він є неналежним суб`єктом відповідальності. Натомість у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що транспортний засіб у день та час події, що мала місце 21.09.2020 року, стоїть на тротуарі у пішохідній зоні, створюючи перешкоди для руху пішоходів.

Отже, відповідачі довели належними, допустимими та належними доказами правомірність винесеної постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, серії РАП №276862126, до повідомлення, серії ІД №00213845 від 21.10.2020 року у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Тому на підставі положень ст. 139 КАС України судові витрати у справі позивачу не відшкодовуються.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі статті 139 КАС України, з урахуванням рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Філоненка Артема Олеговича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30.09.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва