Справа № 160/5966/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5966/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 (суддя першої інстанції Прудник С.В.) в адміністративній справі №160/5966/22 за позовом ОСОБА_1 до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (), яка полягає в не прийнятті рішення про надання дозволу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на розробку проектів землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель запасу, на земельній ділянці кадастровий номер :09:013:0445, площею - 38,3042 га, яка розташована за межами населеного пункту, на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, тип власності - комунальна власність, так як відповідне рішення Карпівська сільська рада не прийняла у встановлений законом строк та у встановленому порядку;

зобов`язати Карпівську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області () розглянути клопотання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель запасу, на земельній ділянці кадастровий номер :09:013:0445, площею - 38,3042 га, яка розташована за межами населеного пункту, на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, тип власності - комунальна власність, повторно з прийняттям рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації зазначених у клопотаннях земельних ділянок або відмову, з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка полягає у неналежному розгляді заяв ОСОБА_1 від 17.09.2021 року (зареєстровано 20.09.2021 року за вх. № 466/07-08/6) та від 21.12.2021 року (зареєстровано 21.12.2021 року за вх. № 655/07-08/6) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель запасу, на земельній ділянці кадастровий номер :09:013:0445, площею - 38,3042 га, яка розташована за межами населеного пункту, на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, тип власності - комунальна власність.

Зобов`язано Карпівську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 17.09.2021 року (зареєстровано 20.09.2021 року за вх. № 466/07-08/6) та від 21.12.2021 року (зареєстровано 21.12.2021 року за вх. № 655/07-08/6) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель запасу, на земельній ділянці кадастровий номер :09:013:0445, площею - 38,3042 га, яка розташована за межами населеного пункту, на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, тип власності - комунальна власність, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 року апеляційну скаргу Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року в адміністративній справі №160/5966/22 залишено без змін.

12.07.2023 року від Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №160596622 від 08.02.2023 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом в межах виконавчого провадження №71939691 від 05.06.2023 року.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що 05.06.2023 року державним виконавцем Криворізького Відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лімановою Наталією Олександрівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №71939691 на підставі виконавчого листа №160596622 від 08.02.2023 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом. Відповідач звертає увагу, що відповідно до ч.5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням зазначеної норми, законом чітко заборонено розроблення надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, а тому на думку Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області станом на сьогоднішній день зазначена норма унеможливлює виконання судового рішення по справі №160/5966/22 від 25.07.2022 року. Відтак у зв`язку із чим, та безпосереднього подання відповідачем заяви від 27.06.2023 року про відстрочення виконання рішення суду по справі №160/5966/22 від 25.07.2022 року, Карпівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області просить зупинити стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №71939691.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у задоволенні заяви Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Карпівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким вказану заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами заяви.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1, 4, 5 та 6 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

Відповідач в заяві просить зупинити стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 71939691 від 05.06.2023.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що 05.06.2023 року державним виконавцем Криворізького Відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лімановою Наталією Олександрівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №71939691 на підставі виконавчого листа №160596622 від 08.02.2023 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом. Відповідач звертає увагу, що відповідно до ч.5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням зазначеної норми, законом чітко заборонено розроблення надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, а тому на думку Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області станом на сьогоднішній день зазначена норма унеможливлює виконання судового рішення по справі №160/5966/22 від 25.07.2022 року. Відтак у зв`язку із чим, та безпосереднього подання відповідачем заяви від 27.06.2023 року про відстрочення виконання рішення суду по справі №160/5966/22 від 25.07.2022 року, Карпівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області просить зупинити стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №71939691.

Однак, колегія суддів наголошує, що в межах цієї адміністративної справи позивач звернувся до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської област із відповідним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель запасу, на земельній ділянці кадастровий номер :09:013:0445, площею - 38,3042 га, яка розташована за межами населеного пункту, на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.

За наведеного правового регулювання, відсутність рішення Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про передачу земельної ділянки у власність чи рішення про відмову, винесеному на її пленарному засіданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, а відтак, у спірних правовідносинах є протиправна бездіяльність.

Суд наголошує, що межі покладеного на відповідача обов`язку не охоплюють зобов`язання ради всупереч підпункт 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України прийняти позитивне для позивача рішення передачу безоплатно у власність земельної ділянки.

Обсяг обов`язків, які виникли у відповідача включає: 1) розгляд клопотання позивача; 2) прийняття рішення в порядку і спосіб, передбачені ЗК України, а не надати позивачу такий дозвіл.

Той факт, що позитивне для позивача рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, не може бути ухвалено радою з огляду на заборону, встановлену Законом № 2145-XI, на думку суду, не є перешкодою для розгляду відповідачем клопотання позивача. Адже, враховуючи дискренційність повноважень відповідача, результати такого розгляду не виключають прийняття рішення про відмову в наданні відповідного дозволу із законних підстав.

Отже, відповідач зобов`язаний розглянути в установленому порядку заяву позивача і прийняти на основі адміністративного розсуду рішення із дотриманням діючих норм ЗК України та врахуванням прав третіх осіб на спірну земельну ділянку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у заяві не доведено, в контексті ст. 150 КАС України, наявність обставин, що можуть слугувати підставами для вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, а судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даного судового рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд вважає, що заява є необґрунтованою, а тому відсутніми є підстави для її задоволення.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 в адміністративній справі №160/5966/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров