Справа № 320/5633/22
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року м. Київ № 320/5633/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП в Київській області №71 від 22.04.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окрмих працівників ГУНП в Київській області» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 18.04.22 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я подала рапорт на ім`я начальника ГУНП в Київській області з проханням надати 19.04.22 вихідний за власний рахунок, який передала безпосередньому начальнику ОСОБА_2 .. Про результат розгляду поданого нею рапорту їй не відомо. 19.04.22 вона на роботу за станом здоров`я не прибула і зателефонувала ОСОБА_2 , який рекомендував звернутися до медичного закладу. Оскільки невихід на службу 19.04.22 був погоджений нею напередодні 18.04.22 з ОСОБА_2 , то вона до лікаря не зверталася і перебувала вдома. 20.04.22 вона прибула на службу і узнала про призначення службового розслідування, за наслідками якого видано спірний наказ. Цей наказ є незаконним, оскільки відповідачем не доведено факт порушення нею службової дисципліни, посилання у ньому на Правила етичної поведінки поліцейських є загальними і зазначення конкретного пункту вони не містять, не враховано, що раніше до відповідальності вона не притягувалася. Наведене свідчить про неповноту розслідування дисциплінарного проступку, не встановлення причин та умов його вчинення, вини та ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в порушення вимог Закону України Про Національну поліцію позивач самовільно 19.04.2022 не прибув на робоче місце. Вказані дії позивача свідчать про наявність дисциплінарного проступку. Відтак, вважає, що відповідач, приймаючи спірний наказ, діяв правомірно та дотримуючись вимог Закону.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наголошує, що відповідачем проведено розслідування неповно, в акті про відсутність на службі не вказано в які години вона була відсутня, причини її відсутності не встановлені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити.

02 листопада 2022 р. у судовому засідання сторони заявили клопотання про подальший судовий розгляд справи без їхньої участі у порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, подальший розгляд справи здійснено судом без участі представників учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, показання свідків, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, майор поліції, проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу організації соціальної роботи управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області.

19 квітня 2022 р. посадовими особами відповідача складено акт про невихід на службу без поважних причин позивача 19 квітня 2022 р. В акті залишено місце для зазначення з якої по яку годину та хвилину позивач була відсутня, проте ці місця не заповнені і час відсутності не зазначений.

На підставі рапорта від 20.04.22 начальника УКЗ ГУ НП в Київській області Андрєєва К., адресованого Начальнику ГУ НП в Київській області, наказом ГУ НП в Київській області від 20.04.2022 №367 призначено службове розслідування та створено відповідну дисциплінарну комісію.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок, затверджений начальником ГУ НП в Київській області 22.04.2022, відповідно до якого дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність порушення службової дисципліни позивачем і за порушення службової дисципліни, статей 3, пунктів 1,2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIII та Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних слухачів та працівників Головного управління Національної поліції в Київській області, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, які виразилися у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, що призвело до невиходу на робоче місце без поважних причин 19.04.2022 внесла пропозицію старшого інспектора з особливих доручень відділу організації соціальної роботи управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити з посади.

У висновку, зокрема, взято до уваги, що у 2020 р. позивач перебувала на лікарняному 122 доби, за 2021 р. 106 діб, за 2022 р. 12 діб.

Пунктом 1 наказу ГУ НП в Київській області від 22.04.2022 №71 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» вирішено, зокрема, за порушення службової дисципліни, статей 3, пунктів 1,2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIII та Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних слухачів та працівників Головного управління Національної поліції в Київській області, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, які виразилися у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, що призвело до невиходу на робоче місце без поважних причин 19.04.2022 старшого інспектора з особливих доручень відділу організації соціальної роботи управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено з посади.

Наказом ГУ НП в Київській області від 10.06.2022 №103 о/с позивача переміщено для подальшого проходження служби до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Уважаючи застосування до позивача дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення з посади протиправним, останній звернувся до суду з цим позовом.

У судовому засіданні допитано як свідка заступника начальника відділу ГУНП ОСОБА_2 . У своїх показаннях свідок підтвердив той факт, що 19.04.22 позивач на робочому місці була відсутня, близько 12 год.19 квітня 2022 р. позивач повідомила, що за станом здоров`я прибути на роботу не може. Він зазначив, що вона може перебувати вдома, але лише за умови звернення до лікаря та оформлення лікарняного. Лише після виходу на роботу 20.04.22 позивач подала рапорт від 18.04.22 про надання відпустки. Позивач є працівником кадрового підрозділу і знає порядок надання та оформлення відпусток поліцейським.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та іншим законодавством.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Суд наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно зі статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення з посади.

Суд зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд, в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Суд бере до уваги, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580 встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Отже, з 24.02.2022 позивач був безпосередньо підпорядкований начальнику Головного управління Національної поліції в Київській області.

У справі є копія акту від 19.04.2022 про не вихід на службу без поважних причин позивача в цей день 19.04.2022. Згідно з актом відсутність позивача тривала увесь день.

Позивач визнає свою відсутність на робочому місце упродовж 19.04.22. За наведених обставин суд не бере до уваги доводи та аргументи позивача про недоліки складання цього акта стосовно незазначення у ньому конкретного часу відсутності позивача, оскільки факт відсутності позивача упродовж усього дня не є спірним у справі і позивачем не заперечується, а його відсутність на місці служби тривала весь робочий день.

Суд бере до уваги, що позивач по суті не заперечує факт невиходу на службу 19.04.2022, проте стверджує, що 18 квітня 2022 р. подав рапорт про надання відпустки, хоча і не знає про результат його вирішення, а 19 квітня 2022 р. був вдома через погане самопочуття, хоча і отримав вказівку безпосереднього керівника про необхідність звернення до лікаря і оформлення листка непрацездатності.

Разом з тим, суд враховує, що позивач був належним чином обізнаний, як працівник кадрового підрозділу, про порядок оформлення відпусток, визнає той факт, що не був повідомлений про результат вирішення його рапорта про надання відпустки.

З огляду на наведене суд визнає, що відповідачем обґрунтовано встановлено під час службового розслідування, що будь-яких поважних причин для відсутності позивача 19.04.22 на робочому місці не було, тому це було кваліфіковано як прогул.

Щодо доводів позивача про те, що керівництвом підрозділу ГУНП у Київській області надано дозвіл перебувати вдома 19 квітня 2022 р., то в силу ст.24 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідними повноваженнями наділений виключно керівник ГУНП в Київській області, а не заступник начальника відділу ГУНП в Київській області.

Викладене свідчить про відсутність у позивача належного дозволу керівника ГУ НП в Київській області на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського за місцем дислокації.

Тим більше, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що він не є особою, уповноваженою надавати дозвіл на залишення поліцейськими місця своєї дислокації.

Службовим розслідуванням достовірно встановлено відсутність позивача на службі 19.04.22. Невихід позивача на службу за місцем дислокації до ГУНП в Київській області 19.04.22 для виконання службових обов`язків підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем.

Ураховуючи вказане, суд не бере до уваги наведені позивачем доводи та аргументи, оскільки вони не є для поліцейського причиною для неприбуття до місця несення служби.

Таким чином, суд визнає доведеним факт допущення позивачкою дисциплінарного проступку у вигляді безпідставного невиходу на службу.

Отже, у період воєнного стану позивач повинен був безумовно з`явитися на службі, виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу, дотримуватись Конституції України і законів України, Присяги поліцейського. Позивач на місце служби не прибув та фактично 19.04.22 самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків.

Відтак, проаналізувавши наведене з огляду на встановлені обставини в справі, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку.

Отже, наявними у справі доказами підтверджується факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків в частині самоусунення від виконання службових обов`язків як поліцейського.

За наведених обставин суд вважає правильним висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що спірний наказ є правомірним та обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказу ГУНП в Київській області, тому позов задоволенню не підлягає.

Щодо посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування, то за практикою, що склалася, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірного наказу, з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Київській області, адреса: вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 40108616.

Суддя Журавель В.О.