Справа № 160/1309/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2023 року Справа № 160/1309/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , в якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у врахуванні страхового стажу за період з 01.09.1979р. по 01.12.1994 р. та призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком страховий стаж за період з 01.09.1979 р. по 01.12.1994 р. та призначити пенсію за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зараховано всі періоди роботи позивача, чим порушено право ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком..
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №160/1309/23. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду подано відзив на позовну заяву.
Відповідач-2, посилаючись на положення Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не може бути зарахований період роботи з 01.09.1979 по 01.12.1994 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.2012, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та дата початку трудової діяльності «01.09.1979» не відповідає даті заповнення трудової книжки «01.09.2012».
Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію відповідач-2 звертає увагу суду на те, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву надійшов через систему «Електронний суд» 01.09.2021.
Відповідач-1 погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відсутності підстав для зарахування до стажу позивача періоду її роботи з 01.09.1979 по 01.12.1994, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та дата початку трудової діяльності 01.09.1979 не відповідає даті заповнення трудової книжки 01.09.2012.
Пунктом 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162 визначено, що виправлені відомості про роботу, про переклади на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інше повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваної роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Такі ж норми наведені у п. 2,9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Враховуючи вищевикладене, та у зв`язку з тим, що у позивача відсутнє достатньо страхового стажу (29 років), відсутні правові підстави призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась 08.07.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою і документами про призначення їй пенсії за віком.
Пенсійним фондом встановлено необхідний страховий стаж визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та становить 29 років.
Страховий стаж особи становить 11 років 09 місяців 09 днів.
За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення 01.09.2012 з 01.09.2012 по 01.12.1994, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та дата початку трудової діяльності «01.09.1979» не відповідає даті заповнення трудової книжки «01.09.2012».
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач вважає протиправним, у зв`язку з чим звернулась з відповідним позовом до суду.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують законне право особи на отримання пенсії за віком.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058).

За ч. 1 ст. 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком (п.1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058).

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За ч. 1ст. 24 Закону України № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV.

Відповідно до ч. 4ст. 24 Закон України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 45 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 62 закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).

До трудової книжки вносяться, зокрема:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2.І Інструкції №58).

За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивачу не зараховано до стажу період роботи з 01.09.1979 р. по 01.12.1994.

Судом встановлено, що у наявності позивача дві трудові книжки.

Перша трудова книжка НОМЕР_1 була заповнена на ОСОБА_1 01.09.1979 коли позивач працювала у Вірменській СРСР.

У вказаний період Вірменська СРСР і Українська СРСР входили до складу СРСР.

Друга трудова книжка НОМЕР_1 була заповнена на ОСОБА_1 01.09.2012.

Під час заповнення першої трудової книжки позивача у 1979 році діяла постанова Ради Міністрів СРСР та Загальносоюзної центральної ради професійних союзів від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців».

Відповідно до п. 6 постанови №656 трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення.

Записи про найменування роботи чи посади, на які прийнятий працівник, здійснюються:

для робітників відповідно до найменуваннями професій, зазначених у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робітників;

для службовців відповідно до найменувань посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатним розкладом.

Пунктом 10. постанови встановлено, що виготовлення за єдиним зразком трудових книжок та вкладишів до них російською мовою та мовою союзною, автономної республіки, автономної області, автономного округу забезпечується Міністерством фінансів СРСР.

Позивачем надавався до Пенсійного фонду переклад першої трудової книжки з вірменської на українську, виконаний перекладачем ОСОБА_2 . Справність підпису перекладача засвідчено Корнеєнковою Н.О., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 13.06.2022 і зареєстровано в реєстрі за №8642.

Відповідно до записів цієї трудової книжки ОСОБА_1 :

01.09.1979 прийнята на роботу лаборанта кабінету хімії Кіроваканської середньої школи імені Х. Абовяна №9 відповідно до наказу №73 від 01.09.1979 ;

02.09.1991 надано в роботу учбові години відповідно до наказу №217 від 02.09.1991;

01.12.1994 звільнена з роботи за власною заявою відповідно до наказу №474 від 01.12.1994.

Записи містять підписи посадових осіб і скріплені печатками.

Відповідно до записів трудової книжки заповненої 01.09.2012, ОСОБА_1 :

01.09.2012 прийнята на посаду чергового гуртожитку №1 ДВНЗ «Дніпропетровський технолого-економічний коледж» відповідно до наказу №136 від 31.08.2012.

Таким чином, трудові книжки позивача заповнені з дотриманням положень постанови Ради Міністрів СРСР та Загальносоюзної центральної ради професійних союзів від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» і Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, а отже ,є належними доказами, що підтверджують роботу позивача.

Оскільки чинним законодавством визначено, що трудова книжка є основним первинним джерелом інформації про стаж позивача, трудова книжка позивача підтверджує її роботу у спірні періоди, від особи не вимагається надання додаткових документів.

Виходячи з вищенаведеного, суд погоджується з позивачем, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є протиправним, прийнятим необґрунтовано, без повного дослідження поданих документів і підлягає скасуванню.

При цьому, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то і обов`язок зарахувати до пільгового стажу спірні періоди позивача і повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії , слід покласти на відповідача-1.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог викладених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки відповідачем-1 не вчинялось будь-яких дій і не приймались рішення, пов`язані з розглядом заяви позивача. Відповідачем-1 було лише направлено на адресу особи оспорюване рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому суд приходить до висновку, що права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області не були порушені.

Стосовно зобов`язальних вимог призначити пенсію, суд зазначає.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції, адміністративний суд, не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

Вказані вимоги є передчасними, оскільки вказаним діям передує належний розгляд заяви про призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Пунктом 10 ч. 2ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, а також дискреції Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

За приписами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір у сумі 1073.60 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..2 від 14.02.2023.

Суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ) про визнання протиправними дії, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у врахуванні страхового стажу за період з 01.09.1979р. по 01.12.1994 р;

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №32 від 14.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 01.09.1979 р. по 01.12.1994 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 08.07.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона