Справа № 949/734/23
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №949/734/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубровиця за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сарненського РТЦК та СП в особі начальника Качура Володимира Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП від 31 січня 2023 року №4/1,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сарненського РТЦК та СП в особі начальника Качура Володимира Вікторовича та просить визнати незаконною, скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 31 січня 2023 року №4/1, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2023 року начальником Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Качуром О.В., відносно нього була винесена постанова, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Проте, із вказаною постановою позивач не згідний. Він 18 листопада 2022 року не прибув до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду, проте вважає, що його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності з огляду на наступне. 19 вересня 2022 року він дійсно отримав повістку про необхідність з`явитися на 11-ту год. 18 листопада 2022 року до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду. Однак, у період з 16 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року, він перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Дубровицької міської лікарні, а тому не мав можливості з`явитися до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду. Крім того, вказав, що передумовою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП є повторне протягом року, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210 КУпАП. Проте оскаржувана постанова не містить жодних відомостей, що його протягом поточного року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП.

Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі (а.с.14).

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

Від представника відповідача В. Качура надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, а справу розглянути без його участі. В обгрунування відзиву на позовну заяву вказав, що Сарненський РТЦК та СП є відокремленим підрозділом Рівненського ОТЦК та СП та йому підпорядковується Перший відділ Сарненського РТЦК та СП. 18 листопада 2022 року Сарненським РТЦК та СП було винесено постанову №4/1, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, оскільки він не прибув за викликом у зазначений час до Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду. При цьому, так, як в Україні діє особливий період, тому дії позивача було кваліфіковано за ч.2 ст.210 КУпАП. Також вказує, що 23 травня 2023 року закінчено виконавче провадження, у зв`язку зі сплатою позивачем штрафу, що свідчить про те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч.2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Отже, станом на 18 листопада 2022 року (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.11 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч.ч.5, 6 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 ЗУ „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку .

Частиною 2 ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Так, правила військового обліку визначені у Додатку №1 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних" (затв. Постановою КМУ від 07.12.2016 р. № 921, яка була чинна на момент виникнення правовідносин).

Зокрема, п.1 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні:

- перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) ТЦК та СП (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або ж регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;

- прибувати за викликом районних (міських) ТЦК та СП (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) ТЦК та СП (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення у воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних;

- не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника ТЦК та СП районного (міського) ТЦК та СП, відповідних керівників СБУ або СЗР;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах відповідно до рішень комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) ТЦК та СП;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу та виконувати військовий обов`язок у запасі;

- особисто у семиденний строк прибувати до районних (міських) ТЦК та СП (органів СБУ) з паспортом громадянина України та військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку чи на лікування (строком понад три місяці за межі України), у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району;

- особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 31 січня 2023 року начальником Сарненського РТЦК та СП Качуром О.В., відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №4/1, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП (а.с.7).

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 не прибув 18 листопада 2022 року на 11 год. 00 хв. до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду, згідно повістки, яка була йому вручена під особистий підпис 19 вересня 2022 року, що є порушенням ним ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 3 пункту 1 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» додатку 1 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не заперечує того, що після отримання повістки він не прибув 18 листопада 2022 року на 11 год. 00 хв. до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду. Проте, як на підставу для задоволення позовних вимог вказує, що у період з 16 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року, він перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Дубровицької міської лікарні.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з долученої позивачем до матеріалів справи копії епікризу №4687 від 18 листопада 2022 року вбачається, що у період з 16 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Дубровицької міської лікарні, де йому 16 листопада 2022 року проведено операцію з видалення металоконструкцій з правого ключично-акроміального зчленування (а.с.9).

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом із тим, із наданих позивачем та досліджених судом медичних документів неможливо зробити однозначного висновку про те, у нього була нагальна потреба звернутися до лікаря та у період з 16 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року перебувати на стаціонарному лікуванні, при цьому знаючи, що йому необхідно на 18 листопада 2022 року з`явитися до першого відділу Сарненського РТЦК та СП для проходження медичного огляду. Також у матеріалах справи відсутні відомості, що позивач повідомив відповідача про факт необхідності проведення операції та перебування на стаціонарному лікуванні.

Отже, такими діями позивач порушив правила військового обліку визначені у Додатку №1 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних", зокрема обов`язку - особисто повідомляти у семиденний строк органу, в якому він перебуває на військовому обліку, про зміну стану здоров`я.

Така поведінка позивача, на переконання суду свідчить про свідоме навмисне ігнорування повісток про явку до відповідача, а тому в його діях є наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З приводу доводів представника відповідача, що позивач сплатив суму штрафу, а одже визнав свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні суд відноситься критично, оскільки сплата штрафу позивачем, не є неспростовним доказом правомірності притягнення до відповідальності.

Оскільки судом встановлено, що оспорювана постанова відповідає вимогам законодавства, то суд не знаходить підстав для її скасування, та відповідно не вбачає підстав для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова про адміністративне правопорушення винесена уповноваженою посадовою особою, на підставі належних доказів, є обгрунтованою і відповідає вимогам, визначеним ст. 283 КУпАП, і відповідачем доведено правомірність даної постанови.

З огляду на викладене, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сарненського РТЦК та СП в особі начальника Качура Володимира Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП від 31 січня 2023 року №4/1 - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В