Справа № 140/20656/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/20656/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови про звільнення з військової служби на підставі абзацу сьомого підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу; зобов`язання звільнити позивача з військової служби на підставі поданого рапорту відповідно до абзацу сьомого підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , у березні 2023 року позивач звернувся до безпосереднього командира із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу шостого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворим братом, який згідно з довідкою МСЕК від 17.06.199 №020313 є інвалідом з дитинства, та який відповідно до заключення лікарсько-консультативної комісії від 06.04.2023 потребує домашнього догляду.

Командуванням військової частини рапорт позивача було розглянуто, проте, у звільненні з військової служби було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт здійснення військовослужбовцем постійного стороннього догляду за особою, яка його потребує, рекомендовано повторно звернутись із рапортом та додати документи (рішення про надання соціальних послуг та довідку про призначення компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі).

У зв`язку з відмовою у задоволенні рапорту 02.06.2023 позивачем повторно було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу сьомого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», до якого було додано додаткові документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення, а також обґрунтовано неможливість подання документів, на відсутність яких вказував відповідач, у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено надання таких документів на підтвердження наявності підстав для звільнення, а також те, що ОСОБА_1 не є надавачем соціальних послуг.

Однак, відповідач не прийняв позитивного рішення щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт здійснення постійного стороннього догляду за особою, яка його потребує, а також у зв`язку з відсутністю підтвердження відсутності осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивач зазначає, що він є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за хворим братом, тому що проживає з ним в одному будинку, при цьому їхня мати, яка проживає в іншому населеному пункті, є пенсіонером та має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим сама потребує допомоги, а тому не може здійснювати сторонній догляд за братом.

Позивач вважає, що для підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу сьомого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" ним було додано до рапорту усі необхідні документи, а саме: довідка МСЕК №020313, посвідчення інваліда з дитинства серії НОМЕР_2 , заключення ЛКК від 06.04.2023 та акт обстеження матеріально-побутових умов його брата ОСОБА_2 №76.

Проте, відповідачем протиправно було відмовлено в звільненні з військової служби, у зв`язку з чим позов просить задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав, в обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем на підтвердження необхідності стороннього догляду за хворим братом до рапорту про звільнення були надані документи, зі змісту яких встановлено наступне.

У довідці №020313 серії ВЛН вказано, що ОСОБА_2 , 1983 року народження, є інвалідом ІІ групи довічно, непрацездатний, проте медико-соціальної комісією у довідці не вказано про потребу постійного стороннього догляду за останнім. У заключенні ЛКК від 06.04.2023 №34 зазначено, що ОСОБА_2 потребує домашнього догляду, однак, вказаний висновок не може заміщати медичне формулювання «потребує постійного стороннього догляду». У посвідченні серії АБ №215702 вказано, що ОСОБА_2 , 1983 року народження, призначено пенсію, як інваліду з дитинства ІІ групи. Із свідоцв про народження ОСОБА_2 та позивача встановлено, що вони є рідними братами.

Серед доданих до рапорта позивача документів відсутні підтвердження про здійснення останнім догляду за ОСОБА_2 , також відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу постійного догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як інвалідом ІІ групи.

Позивачем до рапорту про звільнення також не надано підтвердження відомостей про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, тоді як у ОСОБА_2 є мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 , вітчим ОСОБА_5 .

За таких обставин вважає, що у відповідача відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу шостого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Ухвалою суду від 29.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпюк Любові Василівни про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 01.03.2022 призваний за загальною мобілізацією на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка (а.с. 6 8).

У березні 2023 року позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пункту 2.г.7 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини як «у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або особою, яка за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. До рапорту позивачем додано копії таких документів: військового квитка, свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 від 03.07.2015, свідоцтв про народження синів ОСОБА_6 і ОСОБА_6 від 03.10.2019 і від 26.04.2016 відповідно, довідки МСЕК №020313, посвідчення інваліда з дитинства ІІ групи серії НОМЕР_2 , свідоцтв про народження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , акту обстеження матеріально-побутових умов №76, інформації про зареєстрованих осіб станом на 14.03.2023 (а.с. 19).

Листом від 08.05.2023 №260 позивача було повідомлено про те, що командуванням військової частини НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення щодо звільнення з військової служби з наступних причин: відсутні документи, що підтверджують факт здійснення військовослужбовцем постійного стороннього догляду за особою, яка його потребує, рекомендовано повторно звернутись з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 по команді та додати наступні документи: рішення про надання соціальних послуг, довідку про призначення компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі тощо (а.с. 19, зворот).

ОСОБА_1 повторно 02.06.2023 звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу сьомого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. До вказаного рапорту позивачем були додані копії наступних документів: військового квитка, свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 від 03.07.2015, свідоцтв про народження синів ОСОБА_6 і ОСОБА_6 від 03.10.2019 і від 26.04.2016 відповідно, довідки МСЕК №020313, заключення ЛКК від 06.04.2023, посвідчення інваліда з дитинства ІІ групи серії НОМЕР_2 , свідоцтв про народження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , акту обстеження матеріально-побутових умов №76, інформації про зареєстрованих осіб станом на 14.03.2023 (а.с.20).

Листом від 13.07.2023 №531 позивача було повідомлено про те, що командування військової частини НОМЕР_1 не прийняло позитивного рішення щодо звільнення з військової служби з наступних причин: відсутні документи, що підтверджують факт здійснення військовослужбовцем постійного стороннього догляду за особою, яка його потребує, не надано підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. В пакеті документів, що долучений до рапорту на звільнення з військової служби, відсутня інформація про батьків військовослужбовця та батьків особи, що потребує постійного догляду, рекомендовано документально підтвердити обставину про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за громадянином ОСОБА_2 та повторно звернутись з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 по команді (а.с. 21, зворот).

Вважаючи відмову командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби протиправною позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Частинами першою, другою, четвертою - шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 15.11.2023.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт і просить його звільнити з військової служби на підставі абзацу сьомого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворим братом, який є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою МСЕК №020313, посвідченням інваліда з дитинства серії НОМЕР_2 , заключенням ЛКК від 06.04.2023 та актом обстеження матеріально-побутових умов його брата ОСОБА_2 №76, які позивач долучив до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Зокрема, у заключенні ЛКК від 06.04.2023 вказано про те, що ОСОБА_2 потребує домашнього догляду.

Суд зазначає, що звільнення з військової служби з підстави, на яку посилається позивач, а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд передбачено абзацом восьмим підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, а не абзацом сьомим вказаного підпункту.

Так, аналіз абзацу восьмого підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII дає підстави для висновку, що основною умовою для звільнення з військової служби під час воєнного стану для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами, є необхідність здійснення постійного догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, при умові відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З приводу наданого позивачем висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я суд зазначає, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворим братом, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу шостого постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При вирішенні даного спору, суд наголошує на тому, що нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 деталізують положення Закону України № 2232-XII, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова ( в т.ч. і під час військового стану). Закон встановлює загальні правові норми, якими передбачено перелік документів і органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Крім того, з проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного стороннього догляду за його братом, до рапорту не надав.

З наданої позивачем довідки МСЕК №020313 слідує, що брату позивача ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності, а також він є непрацездатним. Проте, у вказаній довідці відсутній висновок про те, що брат позивача потребує постійного стороннього догляду.

Отже, вказана довідка МСЕК та заключення ЛКК від 02.06.2023, надані позивачем до рапорту, не можуть бути визнані документами, передбаченими чинним законодавством, на підставі яких позивач підлягає звільненню з військової служби.

Крім того, як слідує із доданого до рапорту від 02.06.2023 заключення лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 06.04.2023, брат позивача ОСОБА_2 потребує домашнього догляду, а не постійного стороннього догляду.

Водночас позивачем до рапорту про звільнення не було надано підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за ОСОБА_2 .

Як слідує із матеріалів справи, у позивача та його брата ОСОБА_2 є мати ОСОБА_3 .

Позивач у позовній заяві вказує на те, що їхня мати є пенсіонеркою та має проблеми зі здоров`ям, а тому сама потребує догляду. На підтвердження цієї обставини позивач надає копії консультаційного висновку спеціаліста та виписного епікризу Луцької центральної районної лікарні, проте, позивачем не додано документів, які підтверджують ту обставину, що мати позивача сама потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, суд зауважує, що до рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не було надано жодних документів, які підтверджують відсутність інших осіб, які б могли за наявності всіх передбачених законом документів, здійснювати такий догляд за його братом ОСОБА_7 .

Водночас суд відхиляє посилання позивача на акт обстеження матеріально - побутових умов від 15.03.2023 №76, як на доказ потреби у постійному сторонньому догляді за хворим братом позивача, оскільки законодавцем визначений інший порядок підтвердження такого догляду. При цьому суд зазначає, що даний акт встановлює фактичне місце проживання ОСОБА_1 разом з хворим братом за однією адресою.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 04.07.2022 № 190 затверджено форму акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/ фактичного місця проживання особи, з метою призначення житлових субсидій та надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. У випадку позивача, спірні правовідносини не стосуються призначення житлових субсидій та надання щомісячної грошової допомоги особі з інвалідністю, що свідчить про неналежність такого доказу як Акт обстеження матеріально-побутових умов у правовідносинах публічної служби.

Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту з додатками відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський