Справа № 420/17952/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.05.2023 № 10, зобов`язання зарахувати до страхового стажу та призначити пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме 30.04.2023, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій просила суд:

(1). Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, Вінниця, Вінницька область, 21028; ) № 10 від 15.05.2023 р.;

(2). Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012; ) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській обл. 30 травня 2001 р., і/н НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 : період догляду за дитиною 30.07.1984 р.н. до досягнення дитиною 3х-річного віку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_3 від 9 грудня 1982 року, в тому числі: період з 09.11.1982 по 11.11.1985 року та період 13.11.1985-07.01.1986 року;

(3). Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме 30.04.2023р.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що Рішенням № 10 від 15.05.2023р. Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні вказано, що «пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років, необхідний стаж 30 років, вік заявника 60 років 9 днів, страховий стаж особи становить 24 роки 2 місяці 12 днів. До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки, як вказано в рішенні, відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а також періоди роботи, згідно з записами в трудовій книжці,а саме: з 09.11.1982 по 11.11.1985 року, оскільки некоректно внесено дати в датах працевлаштування, звільнення, даті наказу про звільнення (011 місяць); 13.11.1985-07.01.1986 дата наказу на звільнення (07.12.1986р.) не відповідає даті звільнення (07.01.1986р.)».

Позивач вважає, що рішення № 10 від 15.05.2023 р. Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправним як і дії щодо неврахування спірного періоду до страхового стажу, та таким, що належить до скасування.

(б) Позиція Відповідача

16.08.2023 р. до суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідачем зазначено, що Головним управлінням правомірно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу відносно ОСОБА_1 спірний період роботи у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто Позивач не добросовісно використала своє право на належне пенсійне страхування.

21.08.2023 р. до суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідачем зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано такі періоди: - роботи з 09.11.1982 року по 11.11.1985 року згідно з трудовою книжкою, оскільки некоректно зазначенні дати призначення та звільнення з роботи, а також наказу про звільнення. - роботи з 13.11.1985 року по 07.01.1986 рік, оскільки дата наказу про звільнення (07.12.1986) не відповідає даті звільнення (07.01.1986). Для зарахування вищезазначених періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємства, де працювала Позивачка, відповідно до Порядку № 637 - догляду за дитиною до 3-х років, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 . Для зарахування вищезазначеного періоду необхідним є надання документа про зміну прізвища. У свою чергу, подані до позовної заяви свідоцтво про розлучення та зміну прізвища до заяви про призначення пенсії не надавались. Після відкриття провадження у справі пенсійну справу Позивачки було переглянуто та винесене нове рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2023 року. Зокрема, до страхового стажу ОСОБА_1 , окрім інших періодів, не зараховано період навчання з 01.09.1981 року по 21.07.1982 року згідно з дипломом НОМЕР_4 від 21.07.1982 року, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Загалом страховий стаж ОСОБА_1 склав 23 роки 3 місяці 21 день, чого недостатньо для призначення пенсії за віком. Виходячи із зазначеного, Головним управлінням прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідної тривалості страхового стажу.

ІІІ Процедура та рух справи

24.07.2023 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою встановленого зразка від 08.05.2023 про призначення пенсії за віком та пакетом документів доданих до заяви, а саме довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт або ID-картка або посвідка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), пам`ятка пенсіонера, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудова книжка або документи про стаж.

Постановою Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

На підставі вказаної постанови, за принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 10 від 15.05.2023. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а також періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці, а саме: з 09.11.1982 по 11.11.1985 року, оскільки некоректно внесено дати в датах працевлаштування, звільнення, даті наказу про звільнення (011 місяць); 13.11.1985-07.01.1986 дата наказу на звільнення (07.12,1986р.) не відповідає даті звільнення (07.01.1986р.)

Після відкриття провадження у справі № 420/17552/23 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.08.2023 року № 10: рішення про відмову у призначенні пенсії № 10 від 15.05.2023 вважати недійсним; : відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а також періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці, а саме: - з 09.11.1982 по 11.11.1985 року, оскільки некоректно внесено дати в датах працевлаштування, звільнення, даті наказу про звільнення (011 місяць); - 13.11.1985-07.01.1986 дата наказу на звільнення (07.12.1986р.) не відповідає даті звільнення (07.01.1986р.). Також до страхового стажу не враховано період навчання 01.09.1981- 21.07.1982 в Кіровоградському технічному училищі №1 згідно диплома НОМЕР_4 від 21.07.1982, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії

Позивач вважає вказане рішення протиправним та за його скасуванням звернувся до суду.

IV. Джерела права та висновки суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV); «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII); постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (далі Постанова № 301); Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

Так, згідно з ч. 1-2 ст. 56 Закону № 13 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до застосованого відповідачем в оскаржуваному рішенні законодавства, зокрема, згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

При цьому, згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

При цьому, згідно з п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Відповідно, недотримання правил ведення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи.

На підставі встановлених судом обставин, вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань, викладена в оскаржуваному рішенні, є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та/або положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини, з таких підстав.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі № 420/17552/23 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.08.2023 року № 10: рішення про відмову у призначенні пенсії № 10 від 15.05.2023 вважати недійсним; : відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а також періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці, а саме: - з 09.11.1982 по 11.11.1985 року, оскільки некоректно внесено дати в датах працевлаштування, звільнення, даті наказу про звільнення (011 місяць); - 13.11.1985-07.01.1986 дата наказу на звільнення (07.12.1986р.) не відповідає даті звільнення (07.01.1986р.). Також до страхового стажу не враховано період навчання 01.09.1981- 21.07.1982 в Кіровоградському технічному училищі №1 згідно диплома НОМЕР_4 від 21.07.1982, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Отже, суд надає оцінку рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.08.2023 року № 10.

З наведеного змісту оскарженого позивачем рішення вбачається, що у ньому:

- фактично відповідачем наведено лише посилання ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та зазначено визначений відповідачем страховий стаж позивача;

- зазначено, що: не зараховано:

- період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ;

- з 09.11.1982 по 11.11.1985 року, оскільки некоректно внесено дати в датах працевлаштування, звільнення, даті наказу про звільнення (011 місяць);

- 13.11.1985-07.01.1986 дата наказу на звільнення (07.12.1986р.) не відповідає даті звільнення (07.01.1986р.);

- період навчання 01.09.1981-21.07.1982 в Кіровоградському технічному училищі № 1 згідно диплома НОМЕР_4 від 21.07.1982, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Проте, в оскаржуваному рішенні щодо фактично застосованих підстав-обставин взагалі не зазначено правові (юридичні) підстави, застосовані відповідачем для висновку про наявність підстав для:

- не зарахування період догляду за дитиною до 3-річного віку, оскільки відсутні документи про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ; період навчання 01.09.1981-21.07.1982 в Кіровоградському технічному училищі № 1 згідно диплома НОМЕР_4 від 21.07.1982, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії;

- твердження, що врахування даних періодів до страхового стажу для призначення пенсії необхідно надати уточнюючі довідки та документи, які підтверджують зміну прізвища.

Судом встановлено, що трудова книжка позивачки серії НОМЕР_3 , заповнена 09.12.1982, містить належним чином оформлені записи про період роботи.

Виходячи з вищевикладеного, суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Щодо не врахування періоду навчання 01.09.1981-21.07.1982 в Кіровоградському технічному училищі № 1 згідно диплома НОМЕР_4 від 21.07.1982, оскільки в документі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії, - суд зазначає таке.

Та обставина, що в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаного часу навчання до страхового стажу.

Крім того, відповідач відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV вправі перевірити інформацію, яка зазначена в дипломі.

Однак, в спірному рішенні не зазначено, що відповідач надсилав запит до училища, в якому навчався позивач у спірний період, з метою уточнення інформації про факт навчання.

Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17

Крім того, відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з отримання відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених Законом № 1058-IV та іншими законами України, тощо відповідачем суду не наведено та/або надано.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці не зарахувавши до стажу роботи періоди згідно записів трудової книжки позивача не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже рішення від 15.08.2023 року № 10 підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 : період догляду за дитиною 30.07.1984 р.н. до досягнення дитиною 3х-річного віку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_3 від 9 грудня 1982 року, в тому числі: період з 09.11.1982 по 11.11.1985 року та період 13.11.1985-07.01.1986 року; зобов`язання Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме 30.04.2023р., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідачами, як органами, що призначає пенсію, відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком з формальних підстав та не досліджено, зокрема, період перебування позивачки у відпустці для догляду за дитиною, та щодо якого судом здійснено висновок, зокрема, про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права тощо. Отже, відповідачем не досліджено повністю наявність страхового і пільгового стажу особи.

Як наведено судом вище, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який прийняв заяву позивача про призначення пенсії, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, відповідно

Виходячи з встановлених судом обставин та висновків суду, пенсійний орган не досліджував підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV (щодо наявності/відсутності підстав (фактичних і юридичних) щодо повного страхового та пільгового стажу позивача), суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.

З урахуванням встановлених обставин справи, в тому числі щодо органу, до якого позивачем подана заява про призначення пенсії, та здійснених на їх підставі висновків суду, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 08.05.2023 року, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач у заяві, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги належать до задоволення частково.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до квитанції від 12.07.2023 року позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч.3 ст.139 КАС України.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 15.08.2023 року № 10 про відмову в призначенні пенсії;

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 08.05.2023 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі - судовий збір у розмірі у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три),60 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО