Справа № 120/10862/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 вересня 2023 р. Справа № 120/10862/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки зазначив, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 19 березня 2021 року, № 0-0228 від 19 березня 2021 року та № 0-0228 від 19 березня 2021 року, якими ОСОБА_1 визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, на загальну суму 341 784,41 гривень.

На переконання представника позивачки, податкові повідомлення-рішення мають містити детальний розрахунок щодо кожного об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкові повідомлення-рішення такої інформації не містять, що вказує на їх протиправність.

Окрім того, представник позивачки стверджує, що у ОСОБА_1 відсутнє майно, яке підпадає під визначення об`єкту оподаткування в розумінні статті 266 Податкового кодексу України.

За наведених обставин представник ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду з вимогами визнати протиправними та скасувати згадані вище податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою задоволено заяву представника позивачки про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

17 січня 2023 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що за даними інформаційних баз Головного управління ДПС у Вінницькій області у власності ОСОБА_1 наявні такі об`єкти нежитлової нерухомості: нежитлова будівля (навіс літ. "В-1") загальною площею 230,8 кв. м.; нежитлова будівля (навіс літ. "Б") загальною площею 1132,5 кв. м.; приміщення (складське) загальною площею 1316,6 кв. м.

З огляду на перебування у власності позивачки таких об`єктів оподаткування у 2019 та в 2020 роках Головним управлінням ДПС у Вінницькій області у 2020 та в 2021 роках прийнято податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 та 2020 роки.

При цьому, як зазначив представник відповідача, у інформаційній базі Головного управління ДПС у Вінницькій області наявна інформація про розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для нежитлових будівель та приміщень у селі Орв`яниця Дубровицького району Рівненської області: у 2019 році - 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового року), за 1 кв. метр бази оподаткування, у 2020 році - 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

За наведених обставин, на думку представника податкового органу, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

19 січня 2023 року представником позивачки подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач у відзиві посилається на те, що за наявною у нього інформацією за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкти нежитлової нерухомості, які повинні оподатковуватися відповідно до положень податкового законодавства, проте будь-яких підтверджуючих документів не надає.

Крім того, податковий орган лише посилається на розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що запроваджена рішенням органу місцевого самоврядування, однак знову ж таки в підтвердження наведеного відсутні будь-які докази.

Водночас відповідно до підпункту 12.3.5 статті 12 Податкового кодексу України у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються, виходячи з норм цього кодексу із застосуванням мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків і зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, на переконання представника позивачки, у зв`язку з відсутністю чинного рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставки місцевого податку такі податки до прийняття рішення справляються, виходячи з норм Податкового кодексу України, із застосуванням їх мінімальних ставок.

Разом із тим пунктом 266.5.1 статті 266 Податкового кодексу України передбачені лише максимальні ставки податку в розмірі 1,5%, а мінімальна ставка цим Кодексом не передбачена взагалі.

Наведене, на думку представника позивачки, лише підтверджує доводи про протиправність прийнятих податкових рішень.

04 липня 2023 року представником відповідача подано до суду додатковий доказ, а саме інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що містить інформацію про зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна за позивачкою.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року витребувано у Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області належним чином засвідчену(і) копію(ї) рішення(нь) Орв`яницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, якими встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для нежитлових будівель та приміщень у 2019 році та в 2020 році (за наявності таких).

27 липня 2023 року на виконання вимог ухвали від 11 липня 2023 року Дубровицькою міською радою подано до суду витребувані судом копії рішень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 337738764, що сформована 03 липня 2023 року, у власності ОСОБА_1 у 2019 та 2020 році перебували наступні об`єкти нерухового майна:

- приміщення, складське, літ. "А-1", загальна площа (кв.м) 1316,6, матеріали стін: цегла, опис: А-1-складське приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- навіс, літ. "Б" (нежитлова будівля), загальна площа (кв.м): 1132,5, матеріали стін: дерев. с., Опис: Б-навіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- навіс, літ. "В-1" (нежитлова будівля), загальна площа (кв.м): 230.8, Опис: В-1-навіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому цією ж інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 337738764, що сформована 03 липня 2023 року, підтверджується те, що 03 березня 2021 року до відповідного реєстру внесено інформацію про закриття таких об`єктів нерухомого майна, як навіс, літ. «Б» та навіс, літ. «В-1», у зв`язку із знищенням таких об`єктів речових прав.

При цьому суд установив, що 18 травня 2018 року Соломіївською сільською радою Дубровицького району Рівненської області (повноваження цієї сільської ради поширюються на територію села Орв`яниця) прийнято рішення № 434 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік", яким встановлено ставку податку 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. м бази оподаткування зокрема для нежитлових будівель та складів різного типу.

04 червня 2019 року Соломіївською сільською радою Дубровицького району Рівненської області прийнято рішення № 596 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік", яким для нежитлових будівель, а також складів різного типу встановлено ставку податку на рівні 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м бази оподаткування.

26 червня 2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення рішення №№ 0-0228, 0-0228, 0-0228, якими ОСОБА_1 за 2019 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 14446,93 гривень, 70888,84 гривень та 82412,58 гривень відповідно.

Як свідчить розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачкою за 2019 рік, долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву, податкові зобов`язання в розмірі 14446,93 гривень, 70888,84 гривень та 82412,58 гривень нараховані на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ставка податку становить 1,5 %.

19 березня 2021 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення №№ 0-0228, № 0-0228, № 0-0228, якими ОСОБА_1 за 2020 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 14988,44 гривень, 73545,97 гривень та 85501,65 гривень відповідно.

Як свідчить розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачкою за 2020 рік, долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву, податкові зобов`язання в розмірі 14988,44 гривень, 73545,97 гривень та 85501,65 гривень нараховані на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ставка податку становить 1,5 %.

Зазначені податкові повідомлення-рішення отримано ОСОБА_1 12 травня 2021 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України).

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 ПК України, введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості

За змістом підпунктів 266.2.1, 266.3.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

Згідно з пунктом 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1 встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2 визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3 прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5 статті 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що рішеннями Соломіївської сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 18 травня 2018 року № 434 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік", від 04 червня 2019 року № 596 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, для нежитлових будівель, а також складів різного типу, у розмірі 1,5 відсотка мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Отже, органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку на нерухоме майно для нежитлових будівель, а також складів різного типу в розмірі 1,5 %.

Наведене спростовує доводи представника позивачки про необгрунтованість застосування податковим органом при прийнятті податкових рішень ставки податку в розмірі 1,5%.

Критично слід оцінити твердження представника позивачки про відсутність у його довірительки об`єктів нерухомого майна, яке підпадає під визначення об`єкту оподаткування відповідним податком.

Так, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 337738764, що сформована 03 липня 2023 року, слідує, що у 2019 та 2020 роках на праві власності ОСОБА_1 перебували наступні об`єкти нерухового майна: приміщення, складське, літ. "А-1", загальна площа (кв.м) 1316,6, матеріали стін: цегла, опис: А-1-складське приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; навіс, літ. "Б" (нежитлова будівля), загальна площа (кв.м): 1132,5, матеріали стін: дерев. с., Опис: Б-навіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; навіс, літ. "В-1" (нежитлова будівля), загальна площа (кв.м): 230.8, Опис: В-1-навіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому відповідно до цієї довідки 03 березня 2021 року до реєстру внесено інформацію про закриття таких об`єктів нерухомого майна, як навіс, літ. «Б» та навіс, літ. «В-1», у зв`язку із знищенням таких об`єктів речових прав.

Таким чином, слід дійти висновку, що відповідачем правомірно нараховано позивачці податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 та 2020 роки як власнику об`єктів нежитлової нерухомості.

А тому встановлені в ході судового розгляду обставини спростовують твердження представника позивачки про те, що у його довірителька відсутнє будь-яке майно, яке підпадає під визначення об`єкту оподаткування відповідним податком.

Відтак, оскільки у позивачки на праві приватної власності протягом 2019 та 2020 років перебували вказані вище об`єкти нерухомого майна, тому суд доходить висновку про наявність у позивачки обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 1,5% мінімальної заробітної плати на відповідний рік за 1 кв. метр.

Як на окрему підставу для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень представник позивачки вказує на невідповідність таких рішень встановленій законодавством формі, зокрема відповідачем не зазначено у таких детальний розрахунок суми податку, інформацію про місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості, його площі тощо.

В контексті таких доводів представника ОСОБА_1 суд зауважує, що порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено Наказом Міністерства Фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (далі - Порядок № 1204).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 1204 (в редакції, чинній на дату складання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення зокрема за формою Ф - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1204).

Як слідує зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, такі складені за формою Ф.

Підсумовуючи все наведене вище, суд дійшов висновку, що при прийнятті податкових повідомлень рішень № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 26 червня 2020 року, № 0-0228 від 19 березня 2021 року, № 0-0228 від 19 березня 2021 року та № 0-0228 від 19 березня 2021 року Головне управління ДПС у Вінницькій області діяло у спосіб та в межах наданих йому повноважень, а тому у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представником позивачки, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачці витрат, пов`язаних із сплатою ним судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Рішення суду в повному обсязі складено 28.09.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович