Справа № 552/2533/23
Суддя: Пашнєв В. Г.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"20" вересня 2023 р.
справа № 552/2533/23
провадження № 2-а/642/22/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Крамарової Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірним дій, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтавиз позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання неправомірними дій, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023, складену інспектором 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Буренко Дмитром Вікторовичем, у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Свою заяву обґрунтовує тим, що відповідачем не доведено факт вчинення адміністративного правопорушення, докази вчинення адміністративного правопорушення відсутні, відеозапис також відсутній.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2023 року визначено суддю-доповідача Шаповал Т.В.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №7/0/9-22 від 14.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.05.2023 справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова у зв`язку з тим, що розпорядженням Голови Верховного Суду №65 від 17.11.2022, із 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ районних судів м. Харкова, зокрема і Ленінського районного суду м. Харкова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2023 року визначено суддю-доповідача Пашнєва В.Г.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 07 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24 серпня 2023 року до суду надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції Шенкоржевської Р. на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що при винесені вищевказаної постанови поліцейський керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, представник зазначає, що аргументи позивача, зазначені у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини. У зв`язку з вищевикладеним, вважають, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства.

Присутній в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, неприбуття представника відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує положення ч. 1 ст. 286 КАС України, відповідно до яких адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 , 24.04.2023 о 07-37 год по вул. Полтавський шлях, 147-Д у м. Харкові керуючи транспортним засобом BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 4.6 «Рух праворуч або ліворуч», а саме здійснив проїзд перехрестя прямо, чим порушив п.8.4.г ПДР України Порушення вимог наказових знаків.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.4 (г) ПДР наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, відеозапис з бодікамери під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем суду не надано, що унеможливлює підтвердити факт правомірності зупинення транспортного засобу під керуванням позивача, дотримання інспектором 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Буренко Д.В. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а також факт вчинення інкримінованого правопорушення.

Загалом відповідачем не надано суду жодного доказу у визначений судом строк на підтвердження обставин, зазначених в постанові від 24.04.2023 та на спростування викладених в позовній заяви обставин. Так, як вказує представник відеозапис, зберігався з 24.04.2023 по 24.05.2023.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З цього слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та необхідність скасування постанови серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, щодо вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, суд зазначає про відсутність у суду першої інстанції правових підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 247 КУпАП.

Вимоги позивача про визнання неправомірними дії інспектора поліції під час розгляду 24.04.2023 справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства, згідно частини 3 якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Окрім того, як встановлено вище, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.04.2023 серії ЕАС № 6880475 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Вимоги щодо визнання дій інспектора неправомірними задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту в даній справі є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови, що відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій неправомірними охоплюються вимогами щодо скасування постанови.

Щодо вимоги позивача про визнання постанови незаконною, суд зазначає наступне.

Належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, є скасування відповідної постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у судовому порядку.

Визнання у судовому порядку постанови незаконною не передбачено КАС України, а саме ст. 286, якою визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Інші, наведені сторонами доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 139 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов до висновку, що у зв`язку з задоволенням позову ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо вона вважає, що не було дотримано вимоги стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

З клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу представник відповідача не звертався.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

24 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дудником В.В., було укладено договір №1 про надання правової допомоги.

Як вбачається з акту (звіт детальний опис) про надання правничої допомоги від 04.08.2023 та квитанції до прибуткового касового ордеру серії 07АЕАА розмір адвокатського гонорару становить 1342 грн х 4 = 5368 грн та сплачений у повному обсязі.

Дослідивши подані позивачем документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо таких витрат, а також із урахуванням предмета спору, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а відтак витрати на правничу допомогу у розмірі 5368 грн підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що 14.08.2023 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6880475 від 24.04.2023 року відповідачем направлена на примусове виконання до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким 15.08.2023 відкрито виконавче провадження №72531046 та вже 29.08.2023 року примусово стягнуто з нього 1048 грн.

Таким чином підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 1048 грн., в межах виконавчого провадження №72531046.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірним дій, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6880475 від 24.04.2023 за частиною першою статті 122 КУпАП.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 1048 грн., стягнуті під час примусового виконання постанови інспектора роти №3 батальйону №1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Буренка Дмитра Вікторовича від 24.04.2023 року серії ЕАС №6880475 в межах виконавчого провадження №72531046.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції, ЄДРПОУ - 40108646, місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя В.Г. Пашнєв