Справа № 160/16997/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/16997/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний експортно - імпортний банк України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 ( суддя першої інстанції Рябчук О.С.) в адміністративній справі №160/16997/23 за позовом Акціонерного товариства Державний експортно - імпортний банк України до Начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2023 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, вказує на те, що надана довіреність представника разом з копією свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю суду першої інстанції є самостійним документом, що підтверджують у повій мірі повноваження як адвоката на представництво інтересів AT «Укрексімбанк» Дніпропетровському окружному адміністративному суді. Надання документів на підтвердження процесуальної правоздатності і витягу з реєстру юридичних осіб Кодекс адміністративного судочинства не вимагає. Отже витребування судом першої інстанції від позивача документів, що підтверджують його правоздатність і що стало причиною для повернення позовної заяви, є протиправними оскільки це суперечить положенням статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, суд не конкретизував, які саме документи мають бути подані. Для повернення позовної заяви з посиланням на п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України суд першої інстанції повинен був встановити, що позовну заяву AT «Укрексімбанк» підписано особою, яка не має права її підписувати, тобто встановити, що внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про підписанта довіреності не відповідають дійсності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 826/5500/18 зазначила, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у ч. 1 ст. 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень. 13 серпня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/21107/20 (ЄДРСРУ № 98971163) досліджував питання щодо самостійної перевірки судом повноважень представника юридичної особи і визнав, що Суд не позбавлений можливості самостійно перевірити уповноваженого представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами за допомогою Єдиного державного реєстру.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що адміністративний позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» підписаний представником АТ «Укрексімбанк» адвокатом Васюта К.С. При цьому, позивачем у справі є не АТ «Укрексімбанк», а Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України». На підтвердження повноважень Васюти К.С. надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреності. Довіреність надана Єрмаковим Сергієм Олександровичем. При цьому, до позовної заяви не надано жодних документів на підтвердження права Єрмакова С.О. діяти від імені Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України». Крім цього, до позовної заяви не надано жодних документів на підтвердження процесуальної правоздатності Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (зокрема, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Положенням ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Пунктом 3 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною 2 статті 160 КАС України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положенню, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Стаття 59 КАС України містить вимоги до документів, що підтверджують повноваження представників. Так, частина перша цієї статті визначає, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Частина третя статті 55 КАС України закріплює, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Разом з тим, суд в ухвалі посилається на положення статті 59 КАС України щодо підтвердження повноважень представників сторін довіреністю фізичної або юридичної особи.

Матеріалами справи встановлено, що адміністративний позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії підписаний представником АТ «Укрексімбанк» адвокатом Васюта К.С.

На підтвердження повноважень Васюти К.С. надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреності.

Довіреність надана Єрмаковим Сергієм Олександровичем.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов висноку, що оскільки документів, які б засвідчували право Єрмакова С.О. діяти від імені Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», та документів на підтвердження процесуальної правоздатності Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», не надано то позов слід повернути позивачеві.

При цьому, у разі виникнення у суду сумнівів щодо наявності у Васюти К.С. або Єрмакова С.О. повноважень на подання позовної заяви та підписання відповідної довіреності, суд першої інстанції міг зобов`язати позивача та його представника надати відповідні підтвердження для підтвердження чи спростування таких сумнівів, одночасно забезпечивши право позивача на доступ до правосуддя.

Однак, суд першої інстанції у даному випадку допустив надмірний формалізм при оцінці наявності у Васюти К.С. повноважень на подання позовної заяви та з огляду на не надання документів, які б засвідчували право Єрмакова С.О. діяти від імені Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» повернув позовну заяву.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в позовній заяві вказано повне та скорочене найменування юридичної особи позивача, місце знаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номер зв`язку.

За наявності сумнівів щодо наявності у особи, що підписала заяву (скаргу) повноважень на вчинення таких дій в порядку самопредставництва юридичної особи, суд міг скористатися відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а у разі неусунення таких сумнівів - запропонувати заявнику (скаржнику) надати додаткові документи на підтвердження таких повноважень у порядку, встановленому статтею 169 КАС України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №640/27279/20.

У постанові від 04 серпня 2022 року у справі № 640/12628/21 Верховний Суд зауважував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновку суду першої інстанції дійшов щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі Bellet v. France, Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа Мушта проти України ).

Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява № 48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів у даній адміністративній справі вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви, оскільки оскаржувана ухвала постановлена внаслідок порушення норм процесуального права та надмірного формалізму, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний експортно - імпортний банк України задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 в адміністративній справі №160/16997/23 скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров