Справа № 580/1797/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1797/22 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення №0-2309 від 02.04.2018 на суму 48091,20 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 08.10.2018 на суму 1287,73 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 на суму 1634,40 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 на суму 55951,11 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 14.04.2020 на суму 6271,39 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 14.04.2020 на суму 915,97 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 06.04.2021 на суму 65064,64 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 06.04.2021 на суму 950,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірними рішеннями відповідач нарахував позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на промислові будівлі та складські приміщення, помилково застосувавши ставку податку, яка є значно вищою, ніж визначено рішенням місцевої ради.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.06.2022, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022, позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2018 №0-2309, від 08.10.2018 №0-2306, від 06.04.2021 №0-2306 та №0-2306 залишено без розгляду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 07.05.2019 №0-2306 та №0-2306. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням суми неправомірного податкового зобов`язання.

На думку апелянта, позиція суду першої інстанції щодо необхідності скасування спірних рішень у повному обсязі є помилковою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернуто увагу на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення встановив дійсні обставини справи щодо безпідставного нарахування податковим органом податку на нерухоме майно, що свідчить про необгрунтованість апеляційної скарги.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості, комплексу будівель, загальною площею 3005,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , - який складається з стелажного комплексу (А), будівлі складу запасних частин (А-1), будівлі прохідної (В), будівлі автомайстерні (Б).

У свою чергу, відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення, якими нарахував грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, №0-2306 від 07.05.2019 на суму 55951,11 грн. за 2018 рік та №0-2306 від 14.04.2020 на суму 6271,39 грн. за 2019 рік.

Також, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості, торгового павільйону, загальною площею 87,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо вказаного об`єкта нерухомості відповідач прийняв наступні податкові повідомлення-рішення, якими нарахував грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, №0-2306 від 07.05.2019 на суму 1634,40 грн. за 2018 рік та №0-2306 від 14.04.2020 на суму 915,97 грн. за 2019 рік.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до розрахунку податкових зобов`язань до рішення №0-2306 від 07.05.2019 та до рішення №0-2306 від 07.05.2019 податковим органом за 2018 рік застосовано ставку податку на вказаний об`єкт, що не відповідає ставці, встановленій рішенням Городищенської міської ради від 06.07.2017 №17-4/VII, тому податкові повідомлення-рішення від 07.05.2019 №0-2306 та №0-2306 є протиправними та підлягають скасуванню.

Однак, враховуючи, що застосування наведеної ставки податку на відповідний об`єкт оподаткування (0,05% для будівель промисловості та 0,25% для будівель торгівлі) повністю відповідає ставкам податку, встановленим рішення Городищенської міської ради від 27.06.2018 №23-1/VII «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Городище та села Набоків на 2019 рік», тому під час визначення позивачу грошових зобов`язань за 2019 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стосовно вищевказаних об`єктів нерухомості, відповідачем не порушено вимог законодавства України, а тому податкові повідомлення-рішення №0-2306 та №0-2306 від 14.04.2020 є правомірними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що підставою для нарахування та сплати податку на нерухоме майно є право власності на відповідну житлову та/або нежитлову нерухомість. При цьому, об`єктом оподаткування може бути як об`єкт нерухомості в цілому, так і його частка. Якщо особа володіє об`єктом на умовах спільної часткової власності (або спільної сумісної власності об`єкта, поділеного в натурі), то й сплачувати податок буде за належну їй частку, а перебування об`єкта житлової нерухомості у спільній сумісній власності може покладати обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно на одного з таких співвласників виключно за їх домовленістю.

У відповідності до п. 8.1 та п. 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради.

Як свідчать матеріали справи, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості, комплексу будівель, загальною площею 3005,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , - який складається з стелажного комплексу (А), будівлі складу запасних частин (А-1), будівлі прохідної (В), будівлі автомайстерні (Б).

Також, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості, торгового павільйону, загальною площею 87,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, відповідно до рішення Городищенської міської ради від 06.07.2017 №17-4/VII «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Городище та села Набоків на 2018 рік» встановлено ставки податку на нерухоме майно, зокрема для нежитлових будівель, згідно якого ставка податку на будівлі промислові та склади для фізичних осіб встановлена на рівні 0,05% мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року за 1 кв.м. бази оподаткування та на будівлі торгівельні, зокрема, павільйони, для фізичних осіб на рівні 0,25% мінімальної заробітної плати на 1 січні звітного року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого господарські будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, інші будівлі (підп.«е», «є»).

У свою чергу, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

Оскільки позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості: комплексу будівель, загальною площею 3005,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , - який складається з стелажного комплексу (А), будівлі складу запасних частин (А-1), будівлі прохідної (В), будівлі автомайстерні (Б). на переконання суду для вказаного об`єкту нерухомого майна має застосовуватись ставка податку 0,05% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

Разом з тим, згідно з розрахунком податкових зобов`язань до рішення №0-2306 від 07.05.2019 податковим органом за 2018 рік застосовано ставку податку на вказаний об`єкт 0,50% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування, що не відповідає ставці, встановленій рішенням Городищенської міської ради від 06.07.2017 №17-4/VII, тому податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, позивач є власником є власником об`єкту нежитлової нерухомості: торгового павільйону, загальною площею 87,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , - для вказаного об`єкту нерухомого майна має застосовуватись ставка податку 0,25% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

Втім, згідно з розрахунком податкових зобов`язань до рішення №0-2306 від 07.05.2019 податковим органом за 2018 рік застосовано ставку податку на вказаний об`єкт 0,50% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування, що не відповідає ставці, встановленій рішенням Городищенської міської ради від 06.07.2017 №17-4/VII, тому податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0-2306 та №0-2306 від 14.04.2020, оскільки під час визначення позивачу грошових зобов`язань за 2019 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стосовно вищевказаних об`єктів нерухомості, відповідачем не порушено вимог законодавства України.

Посилання апелянта на неможливість скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2019 №0-2306 та №0-2306 у повному обсязі, з огляду на часткову правильність нарахування податку на нерухоме майно, колегія суддів оцінює критично, так як відповідно до положень частини другої та четвертої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

У даному випадку, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи, що податковим органом неправомірно розраховано суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у спірних рішеннях, тому такі рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.П. Мельничук