Справа № 340/4706/22
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/4706/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у поряду загального позовного письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до:

відповідача 1: Міністерства юстиції України (; адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001)

відповідача - 2: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (; адреса: проспект Дмитра Яворницького, 21 А)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, ьз урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» №3783/5 від 08.09.2022 року;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на посаді рівнозначній категорії і кваліфікації Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 27.12.2019 року;

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтував тим, що на виконання рішення суду у справі №340/221/20 його було поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 року. Однак, до вересня 2022 року позивач не ознайомлював ОСОБА_1 з наказом про його поновлення. Натомість уже 08 вересня 2022 року, вручивши позивачеві наказ про його поновлення, відповідач-1 виніс спірний наказ про звільнення позивача з посади на підставі пункту 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». ОСОБА_1 вказує, зокрема, що відповідачем-1 порушена процедура його звільнення, адже винесенню такого наказу мала передувати надана не пізніше 30 календарних днів до звільнення пропозиція щодо переведення на рівнозначну посаду в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) та попередження про наступне звільнення у випадку незгоди на переведення. Проте, такого попередження та пропозиції у встановлений законом строк він не отримав.

Відповідачі позовних вимог не визнали.

Відповідач-1 у поданому відзиві на позовну заяву наголосив на тому, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26.12.2019 року. Наказ про поновлення неодноразово надсилався позивачеві. Воднораз, у зв?язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області позивача було неодноразово письмово (засобами електронного зв`язку та шляхом надіслання поштової кореспонденції) попереджено про наступне звільнення у разі незгоди його на переведення на іншу посаду у новоутвореному Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) або ж іншому територіальному управлінні Міністерства. Представник відповідача-1 наголошує, що згідно із вимогами частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну службу» інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку, вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення. Оскільки позивач не погодився зайняти жодну із запропонованих йому вакантних посад, його було звільнено на підставі пункту 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідач-2, так само, позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити, покликався на те, що рішення суду про поновлення позивача на посаді керівника виконано належно. Звільнення з такої посади згідно оскарженого наказу є правомірним, процедура звільнення дотримана, а правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) немає, оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади у Головнму територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області

Надалі сторони обмінялися іншими заявами по суті справи (відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, додаткові пояснення), у яких наводили аргументи на підтримання власних позицій у спорі.

Ті самі міркування сторони висловили у виступах зі вступним словом у судовому засіданні.

Ухвалою від 17 жовтня 2022 року відкрите провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні суд вирішив ряд процесуальних клопотань сторін та прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі ухвали від 26 квітня 2023 року суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Заслухавши думки сторін, розглянувши подані позивачем та відповідачами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 29 квітня 2016 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2016 року №2556/к призначений на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказом Міністерства юстиції України "Про звільнення" №4169/к від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ГТУЮ у Кіровоградській області з 26 грудня 2019 року, у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби.

Цей наказ позивач оскаржив до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 340/221/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено частково.

Серед іншого, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» № 4169/к від 23.12.2019 року, а ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26.12.2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у розмірі 20 186.00 гривень за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року вищеозначене рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 змінено; викладено абзац четвертий резолютивної частини цього рішення в такій редакції: «Стягнути із Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2019 по 02.09.2020 в сумі 169 071,58 гривень, що визначений без утримання податків й інших обов?язкових платежів».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 340/221/20 змінено рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі № 340/221/20 із викладенням пункту третього резолютивної частини у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 27.12.2019 року».

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 340/221/20 залишено без змін.

Тим часом на виконання рішення суду першої інстанції Міністерство юстиції України видало наказ «Про поновлення» № 2607/к від 29 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_1 з 27 грудня 2019 року поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Як видно з матеріалів справи, 14 лютого 2022 року відповідачем-1 підготовлений лист «Щодо попередження про наступне звільнення» № 8675/14.3/31-22, яким позивача на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» попереджено про наступне звільнення у зв?язку із ліквідацією державного органу не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження. Додаток до листа перелік вакантних посад державної служби категорії А та Б у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Обставини щодо ознайомлення позивача з таким попередженням, які сторони повідомили суду, різняться.

16 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про ліквідацію ГТУЮ у Кіровоградській області.

06 вересня 2022 року позивач відмовився від запропонованих йому відповідачем-1 посад шляхом проставлення відповідної відмітки на примірнику листа «Щодо попередження про наступне звільнення» № 8675/14.3/31-22 від 14 лютого 2022 року.

Наказом Міністерства юстиції України «Про звільнення» № 3783/5 від 08 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби 09 вересня 2022 року.

Із наказом позивач ознайомився 09 вересня 2022 року, зробивши відповідну відмітку на примірнику такого наказу.

Не погодившись із правомірністю звільнення, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить насамперед з того, що предметом спору у цій справі є правомірність наказу відповідача-1 про звільнення позивача з посади керівника ГТУЮ в Кіровоградській області № 3783/5 від 08 вересня 2022 року.

Співставляючи предмет спору із зазначеними позивачем підставами позову та доказами, що подані відповідачами, суд вважає за необхідне наголосити, що предмет доказування у цій справі стосується виключно правовідносин, які пов?язані із винесенням спірного наказу про звільнення позивача, про що мовилось у підготовчому судовому засіданні. Натомість оцінка належності виконання рішення суду у справі № 340/221/20 про поновлення позивача на посаді начальника ГТУЮ у Кіровоградській області, обставин ознайомлення позивача з наказом про його поновлення на виконання такого судового рішення, не є предметом доказування у цій справі. Тому суд не вдається до правової оцінки наведених сторонами доводів щодо цих обставин.

Принципи, правові та організаційні засади державної служби, умови та порядок реалізації громадянами України права на державну службу визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі також - Закон №889-VIII).

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; .

За частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

За частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Виникнення спірних правовідносин в цій справі пов`язується з виданням наказу про звільнення позивача з державної служби відповідно до пункту 1 статті 87 Закону № 889-VIII, якому передувала певна процедура.

Дотримання цієї процедури є однією з підстав заявленого ОСОБА_1 адміністративного позову та впливає на вирішення спору по суті. Принагідно суд зазначає, що говорити про порушення процедури звільнення позивача виключно через те, що звільнення позивача відбулось на підставі пункту 1 статті 87 Закону № 889-VIII, тоді як попередження про звільнення стосувалось пункту 1-1 вказаної статті, недоречно, адже у застосовній до спірних правовідносин редакції Закону № 889-VIII процедури, що передують звільненню державного службовця за кожною з означених підстав, не різняться.

Вдаючись до перевірки інших аспектів процедури звільнення позивача, суд враховує положення статті 87 Закону № 889-VIII у їх системному зв?язку. Вбачається, що звільнення державного службовця за пунктом 1 статті 87 Закону допускається у випадку, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду, але не раніше, ніж через 30 календарних днів з дня письмового попередження державного службовця про наступне звільнення.

Спір між сторонами виник, серед іншого, щодо юридичного факту, з яким закон пов?язує початок перебігу вказаного 30-денного строку попередження позивача про звільнення.

Так, відповідач-1 наполягає на тому, що шляхом листування (засобами поштового зв?язку та електронною поштою) неодноразово та завчасно попереджав ОСОБА_1 про наступне звільнення, та за відсутності у Південно-Східному МРУЮ (м. Дніпро) посад, рівнозначних посаді начальника Кіровоградського ГТУЮ, пропонував позивачеві вибір з наявних вакантних посад або рівнозначних посад у інших територіальних органах Міністерства.

Позивач відмовився від запропонованих йому посад, що обумовило подальше його звільнення на підставі пункту 1 статті 87 Закону № 889-VIII.

За наведених обставин, вважає відповідач-1, Міністерство юстиції України мало достатні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 із посади наказом «Про звільнення» № 3783/5 від 08 вересня 2022 року.

Утім, позивач погоджується лише з тим, що був ознайомлений із попередженням про звільнення 30 серпня 2022 року, отримавши лист Міністерства юстиції України від 25 серпня 2022 року № 72797/14.3/31-22 на особисту електронну поштову скриньку (віднайшовши її у папці «Спам») та надалі, 06 вересня 2022 року, прибув до Міністерства юстиції України, де йому було вручено примірник наказу про його поновлення та одночасно- попередження про звільнення із переліком вакантних посад для переведення.

Відповідач-1 натомість покликається на те, що направив позивачеві:

1) Лист від 03 листопада 2021 року №1027767/14.3/31-21, у якому повідомив ОСОБА_1 про його поновлення на посаді; лист скеровано на електронну адресу позивача, яка, як стверджує відповідач, використовувалась позивачем для листування з Міністерством юcтиції України, а також цінними листами на відомі відповідачеві адреси позивача;

2) Лист від 14 лютого 2022 року № 18675/14.3/31-22 «Щодо попередження про наступне звільнення», яким Міністерство юстиції поінформувало ОСОБА_1 про його поновлення відповідно до рішення суду у справі №340/221/20 на підставі наказу Міністерства юстиції від 29.10.2021 № 2607/к, та попередило про наступне звільнення з припиненням державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження. Крім цього, листом запропоновано позивачу переведення на одну із вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В» Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) згідно з додатком, а саме: 353 посади, вакантні у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях. Лист надіслано на електронну адресу позивача.

3) лист від 20 травня 2022 року № 37876/Г-10809/14.3, яким надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 25.04.2022 року та поінформовано його про видання наказу Міністерства юстиції України від 29.10.2021 № 2607/к «Про поновлення» та про направлення йому листів від 03.11.2021 № 102767/14.3/31-21 та від 14.02.2022 року № 18675/14.3/31-22. У судовому засіданні представник відповідача-1 так само підтвердила надіслання цього листа на електронну адресу позивача.

4) лист від 15 червня 2022 року № 46384/Ш-Г-1564/14.3, яким надано відповідь на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 08.06.2022 року та надіслано копії запитуваних документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок, зокрема лист Міністерства юстиції України від 03.11.2021 року № 102767/14.3/31-21, підтвердження надсилання листа Міністерства юстиції України від 03.11.2021 № 102767/14.3/31-21, лист Міністерства юстиції України від 14.02.2022 № 18675/14.3/31-22 «Щодо попередження про наступне звільнення», рахунки від 14.06.2022 № 73 та № 74. Воднораз зазначеним листом ОСОБА_1 роз`яснено, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, що узгоджується з частиною другою статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації». У зв`язку з тим, що обсяг виготовлення запитуваних ОСОБА_1 копій наявних документів становить 52 сторінки, йому надаються належним чином засвідчені копії запитуваних документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок.

5) лист від 25 серпня 2022 № 72797/14.3/31-22 «Щодо зайняття посади», яким позивача поінформовано про його поновлення на посаді наказом Мін`юсту від 29.10.2021 року № 2607/к та повідомлено щодо попередження про наступне звільнення з припиненням державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження. Також запропоновано переведення на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Суд зважає на те, що з позиції відповідачів, з означеного переліку листів, належним повідомленням позивача про подальше звільнення були листи від 14 лютого 2022 року № 18675/14.3/31-22, від 20 травня 2022 року № 37876/Г-10809/14.3, від 15 червня 2022 року № 46384/Ш-Г-1564/14.3 та від 25 серпня 2022 № 72797/14.3/31-22.

Оцінюючи прийнятність кожного з таких листів як доказу належного попередження відповідача про подальше звільнення із займаної посади та пропозиції вакантних для переведення посад, суд зазначає таке.

Лист від 14 лютого 2022 року № 18675/14.3/31-22 «Щодо попередження про наступне звільнення», як стверджує відповідач-1, того ж дня надіслано на електронну адресу позивача. Покликаючись на приписи частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну службу», представник відповідача наголошує, що інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку, вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення. Разом із тим, Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042 вимагає, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі (пункт 2). Згідно із пунктом 3 вказаного Порядку факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця. Відповідач 1, наполягаючи на факті доведення до відома позивача зазначеного попередження шляхом направлення листа на електронну адресу, не надав суду доказів дотримання вимог вказаного Порядку, а отже і обгрунтованого застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну службу».

З тих самих міркувань суд не вважає належним доказом направлення позивачеві попередження про звільнення листом від 20 травня 2022 року № 37876/Г-10809/14.3. Більше того, вказаним листом позивача поінформовано про направлення йому листа-попередження від 14 лютого 2022 року, однак докази долучення такого попередження до листа разом із переліком вакантних посад суду не надані.

Листом від 15 червня 2022 року № 46384/Ш-Г-1564/14.3, на який також посилається відповідач як на доказ належного дотримання правової процедури звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», надано відповідь на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 08 червня 2022 року. Цей лист, до якого хоч і додана копія листа-попередження від 14 лютого 2022 року, був скерований позивачеві у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», тому відповідач обмежився наданням запитаної позивачем інформації на 10 аркушах (у рамках безкоштовного виготовлення копій). Натомість сам лише наявний у матеріалах справи перелік вакантних посад, як додаток до листа-попередження, складає 36 аркушів. У цьому контексті суд вважає за необхідне звернутись до правової позиції Верховного Суду, який наголосив, що пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII) має на меті залишити працівника на державній службі (шляхом його переведення на запропоновану посаду без проведення конкурсу) й відповідач, якщо пропонує ці посади, то має робити це не для позірного дотримання процедури, визначеної законом, а для реального виконання цих приписів закону. Повідомлення переліку вакантних посад задля самого лише повідомлення цих посад як передумови для звільнення не свідчить про реальне виконання Закону чи, принаймні, намагання його виконати (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22) .

Зрештою лист від 25 серпня 2022 року № 72797/14.3/31-22, до якого доданий перелік вакантних посад та отримання якого не заперечує позивач, не може вважатися належним повідомленням позивача з огляду на темпоральні рамки, встановлені частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (попередження-не менше 30 календарних днів- звільнення).

За наведених обставин суд констатує недотримання відповідачем-1 законодавчо встановленої процедури звільнення державного службовця за пунктом 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», а відтак і протиправність наказу № 3783/5 від 08 вересня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Вирішуючи питання про поновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Позивач просить поновити його на посаді рівнозначної категорії і кваліфікації у Південно-східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 27 грудня 2019 року.

Норми КЗпП України, які підлягають субсидіарному застосуванню до правовідносин щодо проходження публічної служби державними службовцями, передбачають засоби правового захисту працівників, звільнення яких визнане незаконним. Так, за змістом частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, в силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений у частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Проте, судом встановлено, що 16 квітня 2021 року в ЄДРЮОФОП внесено запис про ліквідацію ГТУЮ у Кіровоградській області.

Надаючи за таких умов оцінку доводам відповідачів щодо відсутності підстав для поновлення позивача у новоутвореному органі (Південно-Східному МУМЮ (м. Дніпро), у якому ОСОБА_1 не працював до звільнення, суд виходив із такого.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270).

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У наведеній постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Суд констатує, що у даному випадку унаслідок реорганізації територіальних органів Міністерства юстиції України шляхом ліквідації як юридичних осіб публічного права територіальних органів МЮ України зі створенням міжрегіональних територіальних органів МЮ України, повним правонаступником усіх прав та обов`язків ГТУЮ у Кіровоградській області з моменту внесення до ЄДР запису про припинення останнього, є Південно-Східне МУМЮ (м. Дніпро). Викладена обставина підтверджена рядом судових рішень, зокрема, постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22.

Частинами другою та третьою статті 36 КЗпП України передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації (керівників або складу державних органів) не припиняє дії трудового договору і в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника повинна бути продовжена.

Тобто при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівником.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №818/572/16.

Тож з огляду на ліквідацію ГТУЮ у Кіровоградській області, поновити позивача на раніше займану посаду у ГТУЮ у Кіровоградській області об`єктивно неможливо. Тому, зважаючи на правовий статус Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро), виправданим і обґрунтованим є поновлення позивача на посаді рівнозначної категорії і кваліфікації у зазначеному органі.

Говорячи про поновлення позивача на посаді рівнозначної категорії і кваліфікації, суд мовить не стільки про назву посади державної служби і коло повноважень за цією посадою, скільки про необхідність відновити порушене право позивача працювати на посаді державної служби в тому органі (інституції), з посади у якому її було неправомірно звільнено, з урахуванням, зокрема (але не виключно) його фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади.

Принагідно суд зазначає, що аналогічного висновку щодо необхідності поновлення звільненого з ГТУЮ у Кіровоградській області державного службовця на посаді у Південно-Східному МУМЮ (м. Дніпро) дійшов Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі №340/588/20 та у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22.

Разом із тим у межах цієї адміністративної справи правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді із 27 грудня 2019 року, як на тому наполягає позивач, немає. Межі повноважень суду щодо обрання способу захисту порушеного права позивача обумовлені предметом переданого на вирішення суду спору. Суд повторює, що предметом спору у цій справі є правомірність наказу про звільнення позивача з посади керівника ГТУЮ в Кіровоградській області від 08 вересня 2022 року. Відтак саме із винесенням вказаного наказу, який визнаний судом протиправним, пов?язується порушення права позивача на працю. Тому порушене право позивача підлягає відновленню з моменту його порушення, тобто з дня, наступного за днем звільнення ОСОБА_1 спірним наказом 10 вересня 2022 року.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За вимогами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Принагідно суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Проте позивач, який у позові заявив вимогу про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, під час судового розгляду справи зменшив позовні вимоги та заява про зменшення позовних вимог прийнята судом; питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах цієї справи судом не вирішується.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судові витрати у справі, які підлягали б розподілу на підставі частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (; адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (; адреса: проспект Дмитра Яворницького, 21 А) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» №3783/5 від 08 вересня 2022 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній категорії і кваліфікації посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, у Південно-східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 10 вересня 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді .

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК