Справа № 806/768/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 806/768/16

категорія 5665

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - відповідач), в якому, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог вх.№8445/16 від 21.06.2016 (т.1 а.с.220-226) просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 23.11.2015 № на суму 177663,00 грн, від 23.11.2015 №, від 10.06.2016 № та від 10.06.2016 №.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» зазначило, що за результатами складеного Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області акту перевірки від 05.10.2015 №1247/06-25-22-02/00375504, акту перевірки від 18.11.2015 №2246/06-25-22-02/00375504 та остаточного рішення ДФС України від 05.04.2016 №7425/6/99-99-10-01-04-25, Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення-рішення: від 10.06.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку на 860308 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 215077 грн; від 10.06.2016 № , яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на 234582 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 58646 грн; від 23.11.2015 №, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 183169 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 91585 грн, від 23.11.2015 №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 4432159 грн. Позивач вважає, що викладені в акті позапланової виїзної документальної перевірки від 05.10.2015 №1247/06-25-22-02/00375504 та в акті позапланової перевірки від 18.11.2015 №2246/06-25-22-02/00375504 висновки податкового органу є помилковими, не узгоджуються нормами Податкового кодексу України, здійснені без врахування первинних документів, ґрунтуються на припущеннях осіб, які проводили перевірку, без підтвердження належними доказами.

Зокрема, підприємство вказує, що оскаржувані рішення прийняті на підставі висновків податкового органу про те, що ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» занизило об`єкт оподаткування на суму 4847076 грн внаслідок невключення цієї суми як простроченої кредиторської заборгованості по контрагенту ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» до складу інших доходів. Крім того, в структуру витрат підприємства включено операції на суму 90833 грн та 797481 грн, які не підтверджені належними первинними документами. Однак такі висновки не відповідають дійсності, оскільки: сума 4847076 грн не є простроченою кредиторською заборгованістю внаслідок переривання строків позовної давності пред`явленням позову до податкового органу щодо дійсності правочинів по постачанню основних засобів від ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» на вказану суму (справа № 806/111/13-а), а також пред`явленням позову до ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» про стягнення з останнього заборгованості (справа №5011-62/939-201214.03.12), в процесі розгляду якого господарським судом досліджувались обставини зарахування однорідних вимог. Крім того, в грудні 2015 року позивачем проведено залік однорідних вимог з ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» в розмірі 4847076 грн, внаслідок чого безпідставним є висновок контролюючого органу про завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн. Господарські операції на суму 90833 грн та 797481 грн підтверджуються належними первинними документами на отримання та використання у діяльності підприємства товару соку вишневого та екстракту малинового від контрагента ТОВ «Евентис» та транспортно-експедиторських послуг від контрагента ТОВ «Бєлтранс», і свідчать про реальність та їх економічний зміст.

З огляду на вказані обставини, ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» вважає податкові повідомлення-рішення від 23.11.2015 № в частині суми 177663,00 грн, від 23.11.2015 №, від 10.06.2016 № та від 10.06.2016 № протиправними, а тому воно звернулось з даним позовом до суду для їх скасування.

Головне управління ДФС у Житомирській області позов не визнало. Пояснило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому скасуванню не підлягають. Кредиторська заборгованість в сумі 4847076 грн виникла в вересні 2011 року та не була погашена протягом встановленого строку позовної давності 1095 днів, тому є простроченою і повинна була бути включена підприємством до складу інших доходів як така. Доказів припинення зобов`язання в сумі 4847076 грн зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав відповідно до ст.601 ЦКУ, позивачем не надано. Витрати підприємства у розмірі 90833 грн та 797481 грн, включені до податкової звітності за наслідками взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Евентис» та ТОВ «Бєлтранс», не підтверджуються належними первинними документами та відсутні факти пов`язаності таких витрат з господарською діяльністю ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», а тому висновок податкового органу про їх завищення є обґрунтованим.

За наслідками розгляду адміністративної справи №806/768/16 Житомирськой окружний адміністративний суд прийняв постанову від 21.06.2017, залишену без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017, якою у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" відмовив.

Не погоджуючи із вищезазначеними судовими рішеннями, ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» оскаржив їх в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року касаційну скаргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" було задоволено частково, скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017, а справу №806/768/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №806/768/16 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Ухвалою судді від 25 жовтня 2022 року адміністративну справу №806/768/16 за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що під час перевірки було встановлено заниження скаржником інших доходів, в результаті не включення до складу інших доходів простроченої кредиторської заборгованості по ТОВ «Інвест Капітал Груп» у сумі 4847076 грн, яка не була погашена протягом 1095 днів. При цьому, єдиною правовою позицією позивача в суді першої інстанції стосовно визнання боргу було лише посилання на судові рішення по справі №806/111/13-а, де предметом розгляду справи було визнання реальності операцій з поставки основних засобів від ТОВ «Інвест Капітал Груп». Натомість, про те, що в період 2011-2014 підприємство вчиняло дії, що свідчать про визнання свого боргу в сумі 4847076 грн., які переривають перебіг позовної давності, позивач безпідставно зазначив в касаційній скарзі. Крім того, відповідач зауважив, що акт звірки між ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» та ТОВ «Інвест Капітал Груп» від 01.12.11, який позивач додав до апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції правомірно не взяв до уваги, так як суд першої інстанції при винесені свого обґрунтованого рішення керувався виключно тими документами, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, рішення, контролюючого органу стосовно не включення ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» до складу інших доходів простроченої кредиторської заборгованості, яка не погашена протягом законодавчо встановленого терміну 1095 днів і порушення підприємством пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України є обґрунтованим, а тому податкове повідомлення рішення від 23.11.2015 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 4432159,00 грн є правомірним.

Стосовно взаємовідносин між ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Евентис» відповідач зазначив, що під час проведення перевірок працівниками контролюючого органу встановлено, що ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» завищено вартість прямих матеріальних витрат, які включаються до собівартості придбаних (виготовлених) товарів за 2014 рік на суму 90833 грн, за рахунок отриманих від ТОВ «Евентис» товарно-матеріальних цінностей, які не підтверджені перевіркою та не були використанні в господарській діяльності підприємства. договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. При цьому, відповідач зауважив, що господарська операпія пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу. Надані позивачем на підтвердження реальності вищезазначенох господарської операцій докази не дають можливості встановити реальність здійснення цієї операцій, а свідчать лише про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Евентис» оформлялись лише документально. Формальна наявність договору, видаткової накладної і податкових накладних, не є достатнім і беззаперечним документальним і фактичним підтвердженням реальності здійснення господарської операції, що вказує на відсутність підстав для формування податкового кредиту та валових витрат. Окрім того, позивачем не надано під час перевірки первинних документів, складання яких було передбачено умовами договору № 141, також не надано суду жодних документів, що б підтверджували транспортування товарів від ТОВ "Евентис" до складу ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та оплату поставленого товару.

Стосовно взаємовідносин між ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» та товариством з обмеженою відповідальністю «Белтранс» відповідач зазначив, що під час проведення перевірки по взаємовідносинах між даними підприємствами, були встановленні порушення п. 44.1 ст. 46, п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, які полягали у включенні позивачем до складу витрат вартості послуг на збут на загальну суму 797481 грн, що оформлені неналежним чином. Зокрема, в ходу перевірки позивач надав контролюючому органу акти приймання-передачі щодо надання експедиторських послуг від 17.01.2014 №0У-000028 на загальну суму 193658,04 грн., в т.ч. ПДВ 32276,34 грн., 27.02.2014 №ОУ-000017 на загальну суму 292348,00 грн., в т.ч. ПДВ 48724,67 грн. від 21.03.2014 №ОУ-0000279 на загальну суму 470971,00 грн., в т.ч. ПДВ 78495,17 грн., які не містять інформації щодо конкретного виконання робіт, відсутній аналіз отриманих результатів від надання таких послуг. Відтак, надані акти приймання - передачі послуг не підтверджують факт зв`язку наданих послуг ТОВ «Белтранс», пов`язаних з господарською діяльністю позивача.

Враховуючи вищезазначені обставини відповідач зазначив, що оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення є правомірними, а заявлені позовні вимоги - безпідставними.

Протокольною ухвалою суду, винесеною 16.03.2023 під час судового засідання, замінено відповідача у справі Житомирську ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Житомирській області

Під час судового розгляду справи позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримав, натомість представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Після заслуховування правової позиції сторін та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, суд, а також у зв`язку з надходженням відповідного клопотання від представника позивача, суд перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у матеріали справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру ридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" є: дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв; виробництво виноградних вин; виробництво солоду; виробництво інших основних органічних хімічних речовин; діяльність посередників у торгівлі паливом. Рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою; оптова торгівля фруктами та овочами; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами та ін.

Матеріалами справи підтверджується, що посадовими особами Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області проведено планову виїзну документальну перевірку державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства та законодавства по єдиному соціальному внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 05.10.2015 № 1247/06-25-22-02/00375504 (т.1 а.с.12-101).

В акті перевірки, зокрема, було зафіксовано наступні порушення:

- пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2, пп.138.10.3, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9, пп.139.1.11 п.139.1 ст.139, ст.150.1, п.6 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 1943995 грн, та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 4432159 за 2014 рік;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податку на додану вартість в сумі 14389652 грн, в тому числі по періодах: січень 2014 року 32276 грн, лютий 2014 року - 48725 грн, березень 2014 року 5506 грн, квітень 2014 року 96662 грн, жовтень 2014 року - 6405000 грн, листопад 2014 року - 4302511 грн, грудень 2014 року 3498972 грн;

- Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», що призвело до заниження суми відрахувань до бюджету частини чистого прибутку (доходу) всього в сумі 860369 грн, в тому числі по податкових періодах: I квартал 2014 року 119622 грн; ІІ квартал 2014 року - 13625 грн, ІІІ квартал 2014 року 727122 грн.

Не погоджуючись із такими висновками, ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» 13.10.2015 подало заперечення № 5-652 на акт перевірки від 05.10.2015 № 1247/06-25-22-02/00375504 (т.1 а.с.107-114).

За результатами розгляду питань, що стали предметом оскарження по запереченню, Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області 18.11.2015 складено акт № 2246/06-25-22-02/00375504 позапланової виїзної документальної перевірки Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (т.1 а.с.115-142) та викладено оспорювані порушення наступним чином:

- пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2, пп.138.10.3, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9, п.139.1.11 п.139.1 ст.139, ст.150.1, п.6 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 270947 грн, та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 4432159 за 2014 рік;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податку на додану вартість в сумі 183169 грн., в тому числі по періодах: січень 2014 року 32276 грн, лютий 2014 року - 48725 грн, березень 2014 року 5506 грн, квітень 2014 року 96662 грн;

- Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», що призвело до заниження суми відрахувань до бюджету частини чистого прибутку (доходу) всього в сумі 860369 грн, в тому числі по податкових періодах: I квартал 2014 року 119622 грн; ІІ квартал 2014 року - 13625 грн, ІІІ квартал 2014 року 727122 грн.

У зв`язку із виявленням вказаних порушень, податковий орган 23.11.2015 прийняв відносно Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 183169 грн та штрафною санкцією 91585 грн (т.1 а.с.228-229);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в розмірі 860369 грн та штрафною санкцією 430185 грн (т.1 а.с.9);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в розмірі 270947 грн та штрафною санкцією 135474 грн (т.1 а.с.10);

- № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн (т.1 а.с.11).

ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» оскаржив податкові рішення №, № , № спочатку до Головного Управління ДФС у Житомирській області (т.1 а.с.143-149), а потім до ДФС України (т.1 а.с.161-170).

Рішенням Головного Управління ДФС у Житомирській області від 22.01.2016 №62/6/06-30-10-07-07 (т.1 а.с.150-160), залишеним без змін ДФС України від 05.04.2016 № 7425/6/99-99-10-01-04-25 від 05.04.2016 (т.1 а.с.171-176):

1) скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 23.11.2015 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в частині 215169 грн (основний платіж 61 грн, фінансова санкція 215108 грн), в іншій частині 1075385 грн (основний платіж 860308 грн, фінансова санкція - 215077 грн) залишено без змін; № від 23.11.2015 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 113193 грн (основний платіж 36365 грн, фінансова санкція 76828 грн), а в іншій частині 293228 грн (основний платіж 234582 грн, фінансова санкція- 58646 грн) залишено без змін;

2) залишено без змін рішення № від 23.11.2015 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн.

Враховуючи рішення Головного Управління ДФС у Житомирській області від 22.01.2016 № 62/6/06-30-10-07-07, Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області 10.06.2016 прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в розмірі 860308 грн та штрафною санкцією 215077 грн (т.1 а.с.230-231);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в розмірі 234582 грн та штрафною санкцією 58646 грн (т.1 а.с.232-233).

В межах даної справи ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» оскаржує:

- податкове повідомлення-рішення від 23.11.2015 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 23.11.2015 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 183169 грн та штрафною санкцією 91585 грн в частині ПДВ на суму 177663 грн та штрафної санкції 88832 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку в розмірі 860308 грн та штрафною санкцією 215077 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в розмірі 234582 грн та штрафною санкцією 58646 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.11.2015 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн, суд зазначає наступне.

Згідно актів перевірки від 05.10.2015 № 1247/06-25-22-02/00375504, від 18.11.2015 № 2246/06-25-22-02/00375504 та рішення № 62/6/06-30-10-07-07 підставою винесення вказаного податкового повідомлення-рішення стали наступні висновки податкового органу.

Під час перевірки контролюючий орган встановив, що у ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» наявна кредиторська заборгованість по контрагенту ТОВ «Інвест Капітал Груп» в сумі 4847076 грн по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», яка виникла в 3 кварталі 2011 року. Вказана заборгованість є простроченою, а тому відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України вона підлягала включенню до доходів підприємства. Однак, ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» не включив зазначену прострочену заборгованість, до складу своїх доходів, як безповоротну фінансову допомогу. Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" занижено інші доходи за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 4847076 грн.

Надаючи правову оцінку обгрунтованості вказаного висновку, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (норми Податкового кодексу України застосовуються у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (надалі також ПКУ) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога - це, в тому числі, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Згідно пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПКУ, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно п.138.4 та п.138.5 ПКУ, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

З вказаних норм слідує, що після отримання товару покупець вправі збільшувати свої витрати в залежності від їх виду в загальному порядку: або в момент визнання доходів від його продажу (п.138.4 ст.138 ПКУ), або в момент здійснення відповідних витрат (п.138.5 ст.138 ПКУ).

При цьому, коли кредиторська заборгованість за отриманий, але не оплачений товар стане безнадійною, вона перетворюється на безповоротну фінансову допомогу. Відповідно зі спливом терміну позовної давності покупцем має бути нараховано доходи в сумі простроченої кредиторської заборгованості.

Сторонами не заперечується, що між Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ТОВ «Інвест Капітал Груп» були укладені договори про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011 та договір поставки виробничого обладнання № 26-04 від 26.04.2011, за якими було ТОВ «Інвест Капітал Груп» у вересні 2011 року поставило ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені договори про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011, договір поставки виробничого обладнання № 26-04 від 26.04.2011, вилучені в межах кримінального провадження № 0000094 (т.2 а.с.183-185). Однак, у зв`язку з постачання ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" у вересня 2011 року основних засобів, у перед позивача перед ТОВ «Інвест Капітал Груп» утворилась кредиторська заборгованість в сумі 4847076 грн, яка не була погашена перед позивачем до грудня 2015 року. Вказані обставини позивач під час розгляду справи не заперечував. Крім того, вони підтверджуються оборотно-сальдовою відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за грудень 2015 року (т.1 а.с.170) та довідкою підприємства №2 від 31.12.2015 (т.1 а.с.169), згідно яких станом на 01.12.2015 у ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" облікується перед ТОВ «Інвест Капітал Груп» кредиторська заборгованість в сумі 4847075,96 грн.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦКУ, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З вищевикладеного вбачається, що сума кредиторської заборгованості ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" перед ТОВ «Інвест Капітал Груп» станом на 31.12.2014, тобто вже після закінчення терміну позовної давності, залишалась нестягнутою відповідно така заборгованість на підставі пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України мала бути включена до складу інших доходів підприємства.

Вважаючи помилковими висновки контролюючого органу про не включення підприємством простроченої заборгованості в розмірі 4847076 грн до складу доходів, як безповоротної фінансової допомоги, Державне підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" вказало, що реальність операцій з поставки основних засобів від ТОВ «Інвест Капітал Груп» на користь підприємства була предметом розгляду справи №806/111/13-а, за результатами розгляду якої скасовано податкові рішення, що стосувались донарахувань по спірним господарським операціям. Також позивач вказав, що сума 4847076 грн не є простроченою кредиторською заборгованістю через переривання строків позовної давності після пред`явленням підприємством позову до податкового органу щодо дійсності правочинів по постачанню основних засобів на суму 4847076 грн від ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» (справа № 806/111/13-а), а також пред`явленням позову до ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» про стягнення з останнього заборгованості (справа №5011-62/939-201214.03.12), в процесі розгляду якого господарським судом досліджувались обставини зарахування однорідних вимог.

Що стосується посилання позивача на те, що в межах розгляду адміністративної справи № 806/111/13-а було спростовано протиправність позиції податкового органу щодо нікчемності правочинів, укладених між ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ТОВ «Інвест Капітал Груп» на постачання основних засобів та скасовано податкові повідомлення-рішення, які стосувались донарахування по господарським операціям між ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ТОВ «Інвест Капітал Груп», які є спірними в даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2013 в справі № 806/111/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду, встановлено правомірність формування податкового кредиту позивачем (в тому числі за вересень 2011 року в сумі 1936668 грн) в зв`язку із підтвердженням в ході судового розгляду обставин фактичного виконання умов договорів про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011 - основних засобів від ТОВ «Інвест Капітал Груп» належними первинними документами: податковими накладними, актами прийому-передачі, видатковими накладними (т.1 а.с.181-187, 188-194).

Проте встановлені у справі № 806/111/13-а обставини не впливають на той факт, що ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не оплатило поставлені в вересні 2011 року основні засоби на суму 4847075,96 грн, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед ТОВ «Інвест Капітал Груп» і не досліджувалось під час розгляду вказаної справи як передумова правомірності формування податкового кредиту.

З огляду на вказане, безпідставним є доводи позивача, що даною постановою у справі № 806/111/13-а скасовано податкові рішення щодо донарахування податку на додану вартість по господарським операціям між ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" та ТОВ «Інвест Капітал Груп», які є спірними в даній справі, оскільки підставою для їх скасування в справі № 806/111/13-а став висновок суду про правомірність сформованого податкового кредиту, а рішення в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування від усіх видів діяльності - скасовано внаслідок встановлення судом відсутності факту безнадійної дебіторської заборгованості по контрагенту ТОВ «Інвест Капітал Груп».

Щодо доводів позивача про те, що сума 4847076 грн не є простроченою кредиторською заборгованістю через переривання строків позовної давності після пред`явленням підприємством позову до податкового органу щодо дійсності правочинів по постачанню основних засобів на суму 4847076 грн від ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» (справа № 806/111/13-а), а також пред`явленням позову до ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» про стягнення з останнього заборгованості (справа №5011-62/939-201214.03.12), в процесі розгляду якого господарським судом досліджувались обставини зарахування однорідних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України, якою врегульовано питання переривання перебігу позовної давності, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відтак, вказана стаття встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що нею визначено дві підстави для переривання перебігу позовної давності:

- вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку;

- пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників.

Щодо вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку, то чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

В ході розгляду даної справи ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не надало до суду жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій щодо визнання перед ТОВ «Інвест Капітал Груп» свого боргу.

В свою чергу, норма ч. 2 ст. 264 ЦК визначає підставою для переривання перебігу позовної давності пред`явлення позову саме до боржника, за умови, що предметом позову є вимога, пов`язана з договірними зобов`язаннями сторін.

В господарських правовідносинах, обумовлених договорами про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011 та договором поставки виробничого обладнання № 26-04 від 26.04.2011, за якими було ТОВ «Інвест Капітал Груп» у вересні 2011 року поставило ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» обладнання вартістю 4847075,96 грн, боржником є саме ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод", оскільки ТОВ «Інвест Капітал Груп» свої договірні зобов`язання виконало та поставило позивачу обладнання. В той час як ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" вартість поставленого обладнання не оплатило, а тому саме воно є боржником у вказаних правовідносинах.

Відтак, обставиною, яка б впливала на строк позовної давності, міг бути позов ТОВ «Інвест Капітал Груп» до ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про стягнення з останньої заборгованості за поставку обладнання в розмірі 4847075,96 грн. Однак, доказів пред`явлення ТОВ «Інвест Капітал Груп» такого позову матеріали справи не місять.

В свою чергу, господарська справа №5011-62/939-201214.03.12 за позовом ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» про стягнення з останнього заборгованості, на яку посилається позивач як на підставу переривання строків давності, в контексті спірних правовідносин не є пред`явленням позову до боржника, оскільки стосується зовсім інших договірних зобов`язань (не пов`язаних з договорами про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011 та договором поставки виробничого обладнання № 26-04 від 26.04.2011). Зобов`язання, які були предметом розгляду у справі №5011-62/939-201214.03.12, виникли між сторонами на підставі договору купівлі-продажу лікеро-горілчаної продукції від 20.04.2010 №36, і у вказаних правовідносинах боржником є ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» боржником, оскільки останнє не оплатило позивачу вартості поставленого товару на суму 30710736,83 грн.

Крім того, дослідивши під час розгляду справи зміст рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №5011-62/939-201214.03.12 (том 3 а.с.193-200), а також постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 у вказаній справі (том 3 а.с.183- 192) суд встановив, що питання наявності у ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" зустрічної кредиторської заборгованості перед ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» за поставку обладнання в розмірі 4847075,96 грн в межах розгляду даної справи судом не досліджувалося. Висновків щодо даного питання вищезазначені судові рішення не містять, що спростовує доводи позивача про те, що в процесі розгляду №5011-62/939-201214.03.12 господарський суд досліджував обставини зарахування однорідних вимог.

В контексті зазначеного суд приходить до висновку, що звернення ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до господарського суду (справа №5011-62/939-201214.03.12) з позовом до ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» про стягнення заборгованості в розмірі 30710736,83 грн (за договором купівлі-продажу лікеро-горілчаної продукції від 20.04.2010 №36), не є обставиною, яка перериває перебіг строку позовної давності в договірних зобов`яханнях між ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» та ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" по поставці обладнання, які виникли на підставі договорів про закупівлю товарів № 1 та № 2 від 28.09.2011 та договору поставки виробничого обладнання № 26-04 від 26.04.2011.

Також суд не погоджується з тим, що термін позовної давності було перервано у зв`язку із зверненням ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" 08.01.2013 до суду із позовом в справі № 806/111/13-а. В даному випадку у справі № 806/111/13-а ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" звернулося до суду з позовом до Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області про скасування податкових рішень, яка теж не є боржником в розумінні ч.3 ст.264 ЦКУ.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах обставин переривання позовної давності щодо кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ «Інвест-Капітал-Груп» в розмірі 4847075,96 грн.

Під час розгляду справи позивач також наголошував на тому, що в грудні 2015 року ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" провів залік однорідних вимог з ТОВ «Інвест Капітал Груп» на суму 4847075,96 грн, а тому відсутні підстави для зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Однак, з даного приводу суд зазначає, що станом на 31.12.2014 у позивача виник обов`язок включити до доходів 4847075,96 грн як суму безповоротної фінансової допомоги, який підприємством виконаний не був.

Згідно листа № 5-774 від 17.12.2015, адресованого керівнику ТОВ «Інвест Капітал Груп» (т.1 а.с.168), довідки № 2 від 31.12.2015 (т.1 а.с.169) та бухгалтерської відомості по рахунку 631 (т.1 а.с.170), зарахування однорідних вимог відбулось в грудні 2015 року та не стосується спірного періоду, за який нараховано суму завищення.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення рішення № від 23.11.2015 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4432159 грн є правомірним та скасуванню не підлягає.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосуються правомірності податкових повідомлень-рішень № від 23.11.2015 та № від 10.06.2016.

За висновками контролюючого органу підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень став висновок про безпідставність включення позивачем до складу своїх витрат витрат, понесених ним за результатами господарських відносин з ТОВ «Евентис» та ТОВ "Бєлтранс" на суму 90833 грн та 797481 грн, а також безпідставність включення до податкового кредиту суми в розмірі 177663 грн.

Так, в актах перевірки від 05.10.2015 № 1247/06-25-22-02/00375504, від 18.11.2015 № 2246/06-25-22-02/00375504 та рішенні № 62/6/06-30-10-07-07 зазначено, що підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 234582 грн, занижено податок на додану вартість на суму 183169 грн (оспорюється в частині 177663 грн), зокрема:

1) по взаємовідносинам з ТОВ «Евентис»: ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" було включено до складу витрат операційної діяльності собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів, витрати на які, не підтверджені відповідними первинними документами в сумі 90833 грн (ПДВ 18167 грн) - на придбання соку спиртованого від ТОВ «Евентис». До перевірки не було надано договір купівлі-продажу екстракту малинового в кількості 4200 кг та соку вишневого концентрованого в кількості 350 кг, податкові накладні, ТТН, сертифікат якості на екстракт малиновий та сік вишневий концентрований. З цих же підстав встановлено завищення податкового кредиту в сумі 18167 грн за квітень 2014 року.

2) по взаємовідносинам з ТОВ "Бєлтранс": до складу витрат (витрати на збут) віднесено вартість отриманих послуг по первинних документах, які оформлені неналежним чином та по яким неможливо встановити які послуги були надані та як вони пов`язані із господарською діяльністю підприємства в сумі 797481 грн, а саме:

-акт приймання-передачі від 17.01.2014 № ОУ-0000028 експедиторські послуги на загальну суму 193658,04 грн, в т.ч ПДВ 32276,34 грн за жовтень 2013 року; податкова накладна від 17.01.2014 № 28 в т.ч ПДВ 32276,34 грн;

-акт приймання-передачі від 27.02.2014 № ОУ-0000174 експедиторські послуги на загальну суму 292348 грн, в т.ч ПДВ 48725,67 грн за листопад, грудень 2013 року; податкова накладна від 27.02.2014 № 174 в т.ч ПДВ 48725,67 грн;

-акт приймання-передачі від 21.03.2014 № ОУ-0000279 транспортні послуги на загальну суму 470971 грн, в т.ч ПДВ 78495,17 грн; податкова накладна від 20.03.2014 № 279 в т.ч ПДВ 16666,67 грн;

З цих же підстав встановлено завищення податкового кредиту в сумі 177663 грн: в тому числі за січень 2014 року на 32276 грн; лютий 2014 року - 48725 грн; квітень 2014 року -78495 грн.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків контролюючого органу, суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним в підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу, згідно з пунктом 180.1 статті 180 ПК України є платником податку на додану вартість.

Відповідно до підпунктів "а" та "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість, є операції платників податку, зокрема, з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

- постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1. статті 188 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, а також у разі ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені в статті 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст. 200 ПК України).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Відповідно до статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду, є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є підтвердження реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, потрібно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що первинні документи, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318. Це Національне положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПКУ).

До складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки (п. «е» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ).

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у цій нормі.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), є одним із принципів бухгалтерського обліку, та відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Отже, у податковому обліку витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та суми ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту та витрат, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Також вимагається, щоб операція була пов`язана з господарською діяльністю платника податків, тобто була спрямована на отримання доходу (була економічно доцільною з точки зору звичайної господарської практики).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 , п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування платником витрат підприємства допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними документами та використання отриманих за договорами робіт та товарів у власній господарській діяльності, а формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими податковими накладними та фактичного виконання господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішення № від 23.11.2015 та № від 10.06.2016 стало невизнання контролюючим органом реальності господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ «Евентис» та ТОВ "Бєлтранс", а саме висновок контролюючого органу про безпідставність відображених позивачем у звітності витрат, понесених ним за результатами господарських відносин з цими контрагентами.

Оцінюючи обґрунтованість та правомірність податкових повідомлень-рішення № від 23.11.2015 та № від 10.06.2016 суд в межах розгляду даної справи надає оцінку обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та досліджує фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевіряє дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Судом встановлено, що 02 квітня 2014 року між Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Евентис" (постачальник) укладено договір поставки № 141 (договір №141) (т.1 а.с.237). За умовами пунктів 1.1, 2.2 даного договору постачальник зобов`язався передати у власність покупця екстракт малиновий в кількості 4250 кг та сік вишневий концентрований в кількості 350 кг, а покупець - прийняти й оплатити товар на умовах, що передбачені цим договором. Загальна сума договору становить 109000 грн, в т.ч ПДВ 18166,67 грн. Оплата товару проводиться на умовах 100% передоплати замовленої партії товару та тільки на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником (п.4.1,4.2 договору № 141).

Згідно з п.3.1, 6.3, 6.5 договору, якість товару повинна підтверджуватись сертифікатом якості. Товар передається постачальником та приймається покупцем за якістю згідно із сертифікатом якості, за кількістю відповідно до накладної. Передача товару здійснюється на складі покупця.

Пунктом 6.1 передбачено, що перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі-прийняття товару та оформлення документів: накладна в 2-х екз., податкова накладна в 1 екз., сертифікат якості в 1 екз., рахунок-фактура в 1 екз.

Так, під час розгляду справи судом безспірно встановлено, що для підтвердження реальності господарської операції зі своїм контрагентом ТОВ «Евентис», та як наслідок правомірності формування показників податкової звітності, в тому числі й показників витрат, Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" надало наступні документи:

- договір поставки товару від 02.04.2014 №141 (т.1 а.с.237);

- видаткову накладну від 10.04.2014 № 317 на сік вишневий 350 кг та екстракт малиновий 4250 кг на загальну суму 102000, в т.ч ПДВ 18166,67 грн (т.1 а.с.240);

- податкову накладну від 10.04.2014 № 31 на сік вишневий в кількості 350 кг на суму 7000 грн, в т.ч ПДВ 1166,67 грн (т.1 а.с.238);

- податкову накладну від 10.04.2014 № 32 на екстракт малиновий в кількості 4250 кг на суму 102000 грн, в т.ч ПДВ 17000 грн (т.1 а.с.239);

- прибутковий ордер від 10.04.2014 №156 на сік вишневий 350 кг та екстракт малиновий 4250 кг (т.1 а.с.241).

Дослідивши під час розгляду справи вищезазначені первинні документи суд встановив, що вони відображають зміст та обсяг господарських операцій позивача та його контрагента, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій. Однак, суд зауважує, що вказані документи не дають можливості встановити реальність здійснення цієї операцій з поставки соку вишневого в кількості 350 кг та екстракту малинового в кількості 4250 кг, оскільки формальна наявність договору, видаткової накладної і податкових накладних не є достатнім і беззаперечним документальним на підтвердження реальності здійснення господарської операції.

За умовами укладеного між позивачем та ТОВ «Евентис» договору поставки оплата товару проводиться на умовах 100% передоплати. Разом з тим, позивач не надав до суду жодного первинного документу (платіжного доручення, виписки з банківського рахунку), який підтвердив би факт здійснення Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" оплати вартості поставленого йому за вказаним договором товару.

Відтак, матеріалами справи не підтверджено зміни у майновому стані ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" внаслідок понесення ним витрат по господарських правовідносинах з ТОВ «Евентис».

Окрім того, позивачем не надано первинних документів, які підтверджують транспортування товарів від ТОВ "Евентис" до складу ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод". При цьому, суд зауважує, що додані позивачем до матеріалів справи відомості про рух готових виробів (т.1 а.с.242), накладна на здачу вироблених спитрових соків на склад готової продукції (т. 1 а.с.243), рахунки-фактури та митні декларації (т. 1 а.с.244-251) жодним чином не підтверджують, що придбані саме у ТОВ "Евентис" товари (сік вишневий 350 кг та екстракт малиновий 4250 кг) в подальшому були використані в господарській діяльності позивача як складові вироблених вже ним товарів.

Крім того, всі вищезазначені документи не надавались позивачем під час перевірки та були відсутні як під час складення актів перевірок, так і при винесенні рішення № 2/6/06-30-10-07-07, що дає підстави для висновку про їх складання позивачем лише з метою уникнення податкової відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що лише формальна наявність договору, видаткової накладної і податкових накладних, не є достатнім і беззаперечним документальним і фактичним підтвердженням здійснення господарської операції і не дає можливість суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про їх реальність, що вказує на відсутність підстав для формування податкового кредиту та валових витрат.

Досліджуючи обгрунтованість висновків контролюючого органу про безпідставність включення позивачем до складу своїх витрат вартості послуг з перевезення по взаємовідносинам з ТОВ "Бєлтранс", суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року між Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" (виконавець) укладено договір транспортного експедування № 28/08 т. 2 а.с.41-49), за умовами якого виконавець зобов`язується за рахунок замовника перевезти та/або забезпечити експедування (прийняття, супровід, передача, матеріальна відповідальність і т.п.) вантажів в обсязі, в терміни, в пункт призначення та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується сплатити на користь виконавця встановлену даним договором плату. Перевезення вантажів може здійснюватись як безпосередньо виконавцем, наявним в нього автомобільним транспортом, так і іншими перевізникам, які можуть залучатись виконавцем до здійснення перевезень (пункти 2.1, 2.2 договору).

Перевезення вантажів згідно з цим договором здійснюється відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (п.3.1.3).

Згідно п.3.5 та пп.4.3.2 договору № 28/08, основними документами на перевезення та/або експедування вантажів є товарно-транспортні або інші бухгалтерські документи, які містять найменування товару, асортимент, його кількість. Замовник або вантажовідправник забезпечує своєчасне та повне оформлення у встановленому порядку товарно-транспортної документації.

Під вантажем в договорі № 28/08 розуміється олія соняшникова нерафінована невиморожена, що є власністю замовника або передається у власність замовника, перевезення/експедування якої здійснює виконавець згідно з цим договором та на перевезення/експедування якої не вимагається спеціальних дозволів, передбачених діючим законодавством (п.1.4).

До договору експедування № 28/08 укладено додатки № 1 від 28.08.2013 та № 2 від 01.10.2013 (т.2 а.с.46,47), згідно яких сторонами на виконання п.5.1 договору погоджено вартість послуг з експедування вантажу (олії соняшникової нерафінованої, невимороженої) на вересень 2013 року в розмірі 0,34 грн (додаток № 1) та в розмірі 0,37 грн (додаток № 2).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV (у відповідній редакції), транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно ст. 8 Закону, експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

За змістом статей 9 та 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний сплатити експедитору належну плату, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання договору транспортного експедирування; при цьому доказом надання експедитором послуги з перевезення є єдиний транспортний документ або комплект документів, які відображають шлях прямування вантажу, а підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, які залучалися до виконання договору транспортного обслуговування.

Згідно п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Під час розгляду справи судом безспірно встановлено, що для підтвердження реальності господарської операції зі своїм контрагентом ТОВ "Бєлтранс" та як наслідок правомірності формування показників податкової звітності, в тому числі й показників витрат, Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" надало наступні документи:

- договір експедування № 28/08 та додатки до нього (т. 2 а.с.41-47);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.01.2014 №ОУ-0000028 про надання експедиторських послуг на суму 161381,70 грн, ПДВ 32276,34 грн за жовтень 2013 року (т.2 а.с.48);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.02.2014 № ОУ-0000174 про надання експедиторських послуг на суму 243623,33 грн, ПДВ 48725, 67 грн за листопад, грудень 2013 року (т.2 а.с.49);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.03.2014 № ОУ-0000279 про надання транспортних послуг на суму 392475,83 грн, ПДВ 78495,17 грн;

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000808 (за вересень) про надання транспортних послуг на суму 324267,87грн, ПДВ 64853,57 грн.

Визначальним фактором для формування витрат є здійснення їх у межах власної господарської діяльності платника податку та їх документальне підтвердження.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарською діяльністю визнається діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Втім віднесення операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за певною ціною.

Розглядувана позиція узгоджується із змістом підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для цілей оподаткування вважається, що операція, не має розумної економічної причини (ділової мети), зокрема, але не виключно, якщо головною ціллю або однією з головних цілей операції та/або її результатом є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків.

Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.10.2019 у справі №818/8880/13-а, господарський характер операцій у рамках податкового контролю має визначатися наявністю у платника ділової мети під час здійснення цих операцій на підставі аналізу перспективи отримання прибутку та об`єктивного встановлення розумної можливості позитивних змін у фінансово-економічному стані господарюючого суб`єкта.

Дослідивши під час розгляду справи надані до перевірки акти здачі-прийняття робіт № ОУ-0000028, № ОУ-0000174, № ОУ-0000279 суд встановив, що Акти мають загальний характер, не конкретизують об`єму надання послуг, не містять інформації, яка б детально розкривала зміст наданих послуг, характеризувала б послуги, калькуляцію визначення їх вартості, часові межі виконання тощо, з них не можливо встановити економічну доцільність замовлення послуг, їх суть, використання отриманих послуг господарській діяльності підприємства, та який економічний ефект отримано від використання цих послуг, та відповідно не свідчать про економічну обґрунтованість витрат на здійснення господарських операцій. Зазначені акти містять чіткої інформації стосовно змісту наданих послуг, докладного опису виконаних завдань, не розкривають змісту послуг, якісних характеристик, конкретного персонального підходу до виконання завдань та обґрунтувань формування вартості таких послуг відповідно до договірних правовідносин, що є порушенням частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Також суд звертає увагу, що в актах, наданих позивачем на підтвердження отриманих від ТОВ "Бєлтранс" послуг, не міститься навіть найменування (виду) наданих послуг, з їх змісту неможливо встановити обсяг наданих послуг. Подані акти не розкривають спектр наданих послуг (які дії включали в себе послуги), що викликає сумніви в наявності економічної доцільності та необхідності їх придбання. Відтак, суд вважає, що вищезазначені первинні документи (акти здачі-прийняття робіт) суд зазнає наступне, що вказані документи не дають можливості встановити реальність здійснення господарської операції між ТОВ "Бєлтранс" та ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод".

Крім того, позивач не надав складених відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортних накладних, на вантаж, який перевозився в рамках договірних зобов`язань з ТОВ "Бєлтранс". Відсутні також первинні документи, з яких можливо встановити найменування та кількість товару, що підлягала перевезенню, відомості про вантаж, маршрут перевезення вантажу, транспортні заявки; підтвердження витрат експедитора.

Не містять матеріали справи й жодного первинного документу (платіжного доручення, виписки з банківського рахунку), який підтвердив би факт здійснення Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" оплати вартості наданих йому ТОВ "Бєлтранс" послуг. Таким чином, матеріалами справи не підтверджено знім у майновому стані позивача у зв`язку з госпадорськими операціями з ТОВ "Бєлтранс".

Будь-які інші первинні документи щодо фінансово - господарських операцій Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" з ТОВ "Бєлтранс" за договором №28/08 під час судового розгляду справи сторонами надано не було.

З огляду на зазначене, суд вважає обгрунтваним висновок контролюючого органу про безпідставність включення ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод" до складу витрат операційної діяльності вартості придбаних у ТОВ "Бєлтранс" послуг.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що витрат з послуг експедирування, транспортування є підтвердженими, оскільки це було предметом розгляду в адміністративних справах № 806/2383/14, № 806/1437/14, № 806/2959/14, оскільки із постанов Житомирського окружного адміністративного суду в справах вбачається, що у справі № 806/2383/14 та № 806/1437/14 досліджувалось господарські взаємовідносини позивача з ТОВ "Вторметекспорт"; а у справі № 806/2959/14 (постанова набрала законної сили 11.11.2014) досліджувалось господарські взаємовідносин з ПП "Реджина Плюс". При цьому правомірність формування податкового кредиту на зазначені суми визначалась безпосередньо за проведеними операціями позивача з контрагентами ТОВ "Вторметекспорт" та ПП "Реджина Плюс" і не ставилась в залежність від взаємовідносин з іншими контрагентами, в тому числі і з ТОВ «Бєлтранс».

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не доведено належними первинними документами реальності господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ "Евентис" та ТОВ "Бєлтранс", а тому висновки контролюючого органу про безпідставність включення позивачем до складу своїх витрат вартості придбаних у цих контрагентів товарів/послуг є обґрунтованим, а податкові повідомлення-рішення № від 23.11.2015 та № від 10.06.2016 є правомірними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 10.06.2016, то згідно з висновками актів перевірки від 05.10.2015 № 1247/06-25-22-02/00375504, від 18.11.2015 № 2246/06-25-22-02/00375504, рішення № 62/6/06-30-10-07-07 встановлено, що підприємством занижено частину чистого прибутку на 5735390 грн, що призвело до заниження суми відрахувань до бюджету частини чистого прибутку на 860308 грн, в тому числі по податкових періодах: I квартал 2014 року 119622 грн; ІІ квартал 2014 року - 13625 грн, ІІІ квартал 2014 року 727061 грн.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» (у відповідній редакці), частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Перевіркою встановлено заниження доходів за рахунок не включення до їх складу простроченої кредиторської заборгованості ТОВ «Інвест Капітал Груп» на суму 4847075,96 грн, завищення витрат у 2014 році на суму 90833 грн товарів придбаних у ТОВ «Евентис» без підтвердження реальності здійснення господарської операції та на суму 797481 грн послуг, отриманих від ТОВ "Бєлтранс" за неналежним чином оформленими документами.

До підприємства застосовано штрафну санкцію в розмірі 25%, що становить 215077 грн від суми заниженого чистого прибутку в розмірі 860308 грн.

Враховуючи те, що судом вже встановлено обставини заниження інших доходів за 2014 рік на загальну суму 4847076 грн, завищення витрат на суму 90833 грн та 797481 грн послуг, які покладені в основу виявленого порушення в частині відрахування до бюджету частини чистого прибутку, тому податкове повідомлення-рішення № від 10.06.2016 є обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" не підлягають задоволенню.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (вул. Святослава Ріхтера, 38, м. Житомир, 10008; ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Ю.Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003; код ЄДРПОУ ВП 440967814) про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович