Справа № 580/3471/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року справа № 580/3471/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2017 року по 20.04.2023 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2017 по 20.04.2023 включно в сумі 481 709 гривень 64 копійки відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2017 № 210 був виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Проте, при виключенні зі списків особового складу позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення. 15.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період та у подальшому звернувся до суду з позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Відповідач на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 у справі №580/5334/21 виплатив 21.04.2023 позивачу індексацію грошового забезпечення. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. 26.05.2023 надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що протягом проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 позивач із заявою про здійснення йому виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.05.2016 по 03.10.2017 не звертався. Під час виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 позивачу було видано грошовий атестат від 03.10.2017, в розділі 8 якого було зазначено інформацію про останній базовий місяць, необхідний для обчислення індексації грошового забезпечення та термін, до якого здійснено зазначену виплату. Таким чином, вказує відповідач, всі розрахунки з питань нарахування та виплати грошового забезпечення в подальшому здійснювалися військовою частиною, до якої прибув для подальшого проходження служби військовослужбовець, а саме військовою частиною НОМЕР_3 .

Також вказує, що позивач здійснює посилання на ст. 116 та 117 КЗпП України щодо необхідності здійснення своєчасних розрахунків при звільненні працівника та щодо необхідності нарахування середнього заробітку за весь час затримки виплат до дня фактичного розрахунку, при цьому факту звільнення з лав Збройних Сил України 03.10.2017 відносно позивача не було. Так, 03.10.2017 позивач був переведений для подальшого проходження служби за рішенням вищого начальника - Першого заступника Начальника Генерального штабу Збройних Сил України до іншої військової частини - НОМЕР_3 м. Черкаси.

Крім того вказує, що компенсаційна сума за несвоєчасний розрахунок зі звільненим працівником не може бути обчислена більше, ніж за шість місяців. Так, датою набуття права на отримання індексації грошового забезпечення позивачем за 2016 2017 роки є 12.04.2023, датою виплати зазначених коштів 21.04.2023. Тобто, загальний термін затримки платежу становить 9 діб.

Також відповідач вважає, що сума несвоєчасно сплаченої заборгованості 51 066,88 грн є неспівмірною із заявленою позивачем сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку 481 709,64 грн. У зв`язку з цим, застосовуючи критерій імовірного розміру, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, необхідно застосовувати облікову ставку НБУ (ставку рефінансування) - норму відсотка, що стягується Національним банком України при рефінансуванні комерційних банків. Тому, орієнтовний розмір майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку склав 314,80 грн (51066,88 грн*25%):365 днів*9 роб. дн.). Враховуючи вимоги статті 117 КЗпП України, можливий розмір майнових втрат не повинен перевищувати 6 295,92 грн (51066,88 грн*25%):365 днів*180 днів (6 місяців)).

У зв`язку з чим просив у позовні відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 12.05.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 з 27.05.2016 по 03.10.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2017 № 210 з 03.10.2017 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.10.2017 (а. с. 16-17).

Відповідач в період з 27.05.2016 по 03.10.2017 не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення.

12.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.05.2016 по 03.10.2017.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 у справі №580/5334/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.05.2016 по 03.10.2017, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з вирахуванням податків та зборів, передбачених чинним законодавством.

З виписки з карткового рахунку позивача вбачається, що 21.04.2023 на рахунок позивача було зараховано 51 461 грн 31 коп індексації грошового забезпечення на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 у справі №580/5334/21 (а. с. 14).

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ч. 4 ст. 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

На виконання вказаної норми прийнято Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Ч. 1 ст. 9 Закону №ХІІ передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 вказаної статті).

Згідно ч. 4 вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства

оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві

юстиції України від 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок №260).

Пунктом 1 розділу ХХХ1 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

В такому ж порядку здійснюється виплата компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Проте, ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні іншими нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зробив висновок, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності, а за змістом частини другої вказаної статті у разі спору про розміри належних звільненому працівнику сум розмір відшкодування за час затримки визначає суд.

Як встановив суд, що за період з 27.05.2016 по 03.10.2017 індексація грошового забезпечення позивачу не проводилась.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення 12.04.2021, проте відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті. Отже саме з 12.04.2021 виник спір між позивачем та відповідачем щодо індексації грошового забезпечення.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 у справі №580/5334/21 відповідач 21.04.2023 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 51 066 грн 88 коп.

Разом з тим, суд наголошує, що питання виплати середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних виплат при звільненні стосується таких виплат саме звільненому військовослужбовцю.

Відповідно до п. 3 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частина перша статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно із п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України

від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, обов`язковою умовою під час звільнення з лав Збройних Сил України є виключення зі списків особового складу військової частини та направлення для подальшого обліку до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2017 № 210 позивач вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби. З 03.10.2017 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.10.2017.

Тому, враховуючи, що позивач не був звільнений з військової служби, а був переведений для подальшого її проходження до іншої військової частини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбачені частиною другою статті 117 КЗпП України.

При цьому слід зазначити, що виключення військовослужбовця із списків особового складу відповідної частини не є тотожним його звільненню з військової служби згідно із положенням статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто має різні правові наслідки для роботодавця в частині виплати всіх сум, що належать йому в день звільнення.

Отже, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО