Справа № 520/15926/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р. Справа № 520/15926/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., по справі № 520/15926/23

за позовом ОСОБА_1

до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не скасуванні постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786 від 18.05.2010 року, не знятті арешту та заборони відчуження з нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1 , та в не скасуванні записів про обтяження об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за № 9836628 від 18.05.2010 року та № 4167245 від 23.04.2021 року протиправною;

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786 від 18.05.2010 року;

- зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який був накладений постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786 від 18.05.2010 року;

- визнати незаконним та скасувати запис про обтяження об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за № 9836628, який було зареєстровано 18.05.2010 року о 12:50:56 реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олесею Олегівною на підставі Постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімовою Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА № 501786 від 18.05.2010 року.

- скасувати запис про обтяження об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за № 4167245, який було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57835710 від 23.04.2021 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 позов залишено без руху з підстав несплати судового збору, ненадання копії постанови державного виконавця Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786 від 18.05.2010 року та пропуску строку звернення до суду та надано десятиденний строк для усунення його недоліків шляхом надання оригіналу квитанції про доплату судового збору, копії постанови державного виконавця та заяви про поновлення строку звернення до суду разом з доказами поважності причин його пропуску.

13.07.2023 на виконання ухвали суду позивачка надала платіжний документ про сплату судового збору в розмірі 3220,80 грн., заяву про поновлення строку звернення до суду .

В обгрунтування заяви зазначила, що про наявність арешту квартири, яка належить їй на праві спільної сумісної власності, їй стало відомо лише 16.04.2021 із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . З цього часу нею вживалися дії щодо зясування підстав накладення арешту та його скасування шляхом звернень до органів виконавчої служби.

У відповідь на її звернення листом від 21.02.2022 року № 26722 начальник Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив, що відомості щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №501786 від 18.05.2010, зокрема номери виконавчого провадження відсутні, у тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження. Тому він вважав, що виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №501786 від 18.05.2010 знищене за закінченням строку зберігання разом із цією постановою, а тому арешт знято бути не може.

Наступного дня після отримання відповіді почалося повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, в звязку з чим через постійні та сильні обстріли м. Харкова, нестабільну роботу структурних підрозділів державної виконавчої служби, зміну їх місця розташування та контактних номерів, їх тимчасове відключення, позивачка не могла дізнатися, що з саме стало підставою для винесення вказаної постанови. Після того, як бойова обстановка на території м. Харкова покращилася та робота органів стабілізувалася, ОСОБА_1 звернулася за правовою допомогою та лише після отримання відповіді в.о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Романінцева вих. №50270 від 14.04.2023 року на адвокатський запит їй стало відомо, що підставою для винесення державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Трофімовою Т.М. як Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 501785 від 18.05.2010 щодо арешту нерухомого майна ОСОБА_2 так і Постанови АА № 501786 від 18.05.2010 року щодо арешту нерухомого майна ОСОБА_1 стала відповідь КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" № 2914/1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

З метою позасудового врегулювання спору 09.06.2023 року представник позивачки зверталась до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного межрегіонального управління юстиції з клопотанням про зняття арешту, однак у передбачені строки та способи ним жодних дій вчинено не було, відповідь на її звернення не надана, а тому 24.06.2023 року позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Вказує, що до дати звернення із позовом і дотепер вона неодноразово вживала заходів для відновлення своїх майнових прав, фактично через дії та бездіяльність посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а не через власну пасивність, так і не отримала екземпляр постанови державного виконавця від 18.05.2010 року, яка є предметом оскарження, не ознайомлена з її повним змістом та підставами накладення арешту.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення, а позовну заяву повернуто позивачці.

Позивачка, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги виклала обставини справи, які повторюють зміст позовної заяви, клопотання про поновлення строку звернення до суду та зазначила, що до отримання відповіді в.о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.04.2023 року не було можливо встановити відсутність або наявність законних підстав для винесення спірної постанови, а після отримання вказаної відповіді з метою досудового врегулювання спору вона 09.06.2023 року звернулась до відповідача із клопотанням про зняття арешту, проте, відповіді не отримала і тому 24.06.2023 року звернулась до суду з цим позовом, тобто у встановлені процесуальні строки. Вказала, що нею були фактично усунуті всі зазначені в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 року недоліки, а тому суд неправомірно повернув позовну заяву.

Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вирішення питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 залишив на розсуд суду та зазначив, що вжити заходи щодо винесення постанови про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та скасування записів обтяження на теперішній час не виявляється можливим, тому арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що останній поданий позивачем поза межами 10 денного строку, визначеного КАС України. Про наявність арешту позивачка дізналась з інформаційної довідки від 16.04.2021 року, у відповідь на її звернення до виконавчої служби 21.02.22 дізналась про неможливість зняття арешту, проте до суду звернулася лише в червні 2023.

Вважав не обґрунтованими посилання позивача на введення воєнного стану в Україні та отримання відповіді в.о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.04.2023 року, вказавши що зазначені обставини не позбавляли позивачку права на звернення до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.123 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зауважує, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Вказані висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17.

За правилами частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Як вбачається з позовної заяви, позивач фактично оскаржує бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягала у не скасуванні постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофимової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА 501786 від 18.05.2010 року, не знятті арешту та заборони відчуження. за наслідками її звернення до виконавчої служби.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що строк звернення до суду слід відліковувати з моменту отримання позивачкою інформаційної довідки з відомостями про арешт нерухомого майна від 16.04.2021 року, оскільки саме з того часу вона була обізнаною про наявність арешту її майна.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2010 року реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 має на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Відповідно до "Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 253095672" від 16 квітня 2021 року встановлено наявність запису про арешт майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 18.05.2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786, виданої Московським ВДВС ХМУЮ згідно відповіді КП "ХМБТІ" № 2914/1 на ім`я ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку доводам позивача про поважність причин звернення до суду суд першої інстанції не надав оцінку діям позивача щодо вжиття нею заходів з"ясування підстав накладення арешту, звернення до виконавчої служби для вчинення дій по його скасуванню, що свідчить про зацікавленість позивача в вирішенні питання , вчинення нею активних дій по відновленню свого права.

Також судом не надано належної оцінки інформації державного виконавця , що відомості щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №501786 від 18.05.2010, зокрема, номери виконавчого провадження згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відсутні, в тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження, знищення виконавчого провадження за закінченням строку зберігання разом із цією постановою, та неможлиовсті зняття арешту (а.с. 22-25).

Також суд залишив поза увагою доводи позивача, що лише з листа від 14.04.2023 року № 50210 державного виконавця позивачка дізналася про підстави винесення постанови від 18.05.2010 щодо арешту квартири, а саме відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 2914/1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 76-79).

Після отримання вказаної відповіді 09.06.2023 року представник позивачки звернулась до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про зняття арешту, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 501786 від 18.05.2010 року, зняти арешт з квартири та визнати незаконним і скасувати запис про обтяження з квартири, співвласником якої вона є .

Бездіяльність щодо не розгляду звернення позивача фактично слугувала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом, а тому строк, який надається для оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця, у цьому випадку, слід рахувати з моменту неотримання у встановлений законодавством строк відповіді в.о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якого вона 09.06.2023 року звернулась з клопотанням про зняття арешту, а не з дати отримання позивачкою інформаційної довідки від 16.04.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Приписи ст. 59 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 1404-VIII) встановлюють порядок зняття арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закон № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені у ч. 4 ст. 59 Закон № 1404-VIII.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, в інших випадках арешт може бути знято за рішенням суду.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінкии доводам позивача щодо вчинення нею дій досудового врегулювання спору, не отримання відомостей щодо наслідків розгляду її звернень, та звернення до суду в межах 10 денного строку з дня не надання відповіді, а тому висновки про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів вважає передчасним.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 КАС України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 по справі № 520/15926/23 - скасувати.

Адміністративну справу № 520/15926/23 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова