Справа № 120/13211/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 жовтня 2023 р. Справа № 120/13211/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати відповідача надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена частиною першою статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій відповідача щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, адже позивач вважає, що у нього є всі підстави для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки він є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Ухвалою суду від 30.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

18.09.2023, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що ним правомірно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки для надання такої, згідно вимог абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повинні існувати сукупність обставин, а саме: факт "навності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи", а також повинні бути "відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону їх утримувати".

Відповідач зазначає, що під час розгляду питання надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації було встановлено, що у особи з інвалідністю ІІ групи ( ОСОБА_2 ) є ще один працездатний син, окрім позивача, який зобов`язаний відповідно до закону її утримувати.

Тому, відповідачем було оформлено рішення про відмову у наданні права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статі 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон. Батьками ОСОБА_1 є: батько - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 04.03.1989.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №585958 від 22.05.2017 ОСОБА_2 встановлено безтерміново другу групу інвалідності.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

23.05.2023 за вx. №121/457 до Вінницького ОМТЦК та СП надійшла заява позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв?язку з наявністю у матері 2 групи інвалідності.

За результатами розгляду заяви відповідачем було встановлено ОСОБА_1 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 06.06.2023 №7.

У зв?язку із набранням законної сили змін до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов?язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» від 28.06.2023, відповідачем переглянуто документи надані позивачем для підтвердження наявності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та запропоновано надати документи, які підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати матір, якій встановлена друга група інвалідності (лист Вінницького ОМТЦК та СП за вих. №5633 від 13.07.2023).

На виконання вимог Вінницького ОМТЦК та СП, позивачем додано до заяви від 23.05.2023 копії наступних документів, зокрема:

- свідоцтва про смерть батька ОСОБА_3 ;

- висновку Лікарської консультативної комісії про наявність порушень функції організму, через які невиліківно хворі не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі;

- паспорта ОСОБА_4 (брата).

Розглянувши надані ОСОБА_1 документи на підтвердження наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», комісією з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено відсутність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У примітках зазначено: не доведено відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати матір, якій встановлена друга група інвалідності (витяг з протоколу від 04.08.2023 №16).

У листі від 07.08.2023 №6590 Вінницький ОМТЦК та СП вказав, що у даному випадку наявні інші особи, які зобов`язані відповідно до закону утримувати матір, якій встановлена друга група інвалідності.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» протиправними, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє досі.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).

У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - ккомплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії)

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;

жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

жінки та чоловіки, які мають неповнолітню дитину (дітей) і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Особи, зазначені в абзаці другому частини першої та в абзацах четвертому - дев`ятому частини третьої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

З аналізу вищезазначених норм Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Водночас інших осіб, які б здійснювали відповідних догляд немає, адже його брат ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації та постійно проживає на території Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У ході розгляду справи на підставі наданих відповідачем письмових доказів судом встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №585958 від 22.05.2017 ОСОБА_2 встановлено безтерміново другу групу інвалідності.

За висновком лікарської консультативної комісії КНП "ЦПМСД №3 м. Вінниця" від 16.09.2022 форми №080-4/о, ОСОБА_2 інвалід ІІ групи загального захворювання, має порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціального догляду на непрофесійній основі.

Відповідно акту опиту сусідів від 17.08.2023 ОСОБА_1 проживає разом із своєю матір`ю за адресою реєстрації та здійснює за нею постійних догляд.

Крім того, з 01.04.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне) та отримує компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за невиліковно хворою, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 22.05.2023 №1224.

Тобто, ОСОБА_1 є особою, яка на непрофесійній основі надає соціальні послуги з догляду за невиліковно хворою ОСОБА_2 та отримує за це компенсаційні виплати від держави в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

Разом із цим, вказаний факт залишено відповідачем поза увагою.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

При цьому, даний абзац 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не містить застережень щодо необхідності доведення того, що у особи з інвалідністю ІІ групи немає інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд / інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Необхіний є лише встановлення "здійснення особою постійного догляду, за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду".

В даному випаку ОСОБА_1 зайнятий постійним доглядом за своєю матір`ю інвалідом ІІ групи невиліковно хворою ОСОБА_2 , яка за висновком лікарської консультативної комісії КНП "ЦПМСД №3 м. Вінниця" від 16.09.2022 форми №080-4/о не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціального догляду на непрофесійній основі.

Крім того, у своїй заяві від 23.05.2023 №121/457 позивач просив надати йому відстрочку від призову під час мобілізації на підставі статті 23 Закону №3543-XII, не зазначаючи абзацу та частини статті Закону. Зокрема позивач не просив надавати йому відстрочку від призову під час мобілізації саме на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати).

Разом із тим, відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 та документи, які до неї подані поверхнево.

Так, розглянувши надані ОСОБА_1 документи на підтвердження наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», комісією з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено відсутність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У примітках зазначено: не доведено відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати матір, якій встановлена друга група інвалідності (витяг з протоколу від 04.08.2023 №16).

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказав, що у особи з інвалідністю є двоє повнолітніх працездатних дітей: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 . На підтвердження неможливості ОСОБА_4 утримувати свою матір позивачем надано копію паспорта громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 від 09.07.2013 - ОСОБА_4 . Проте, відповідач зазначив, що вказаний паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 від 09.07.2013 - ОСОБА_4 відноситься до документів, які видані країною агресором, а тому не має юридичного значення.

Суд відзначає, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

З огляду на зазначене суд погоджується з відповідачем та зазначає, що конституційний обов`язок піклуватися та утримувати свою непрацездатну матір ОСОБА_2 покладено на її синів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 потербує не лише піклування та утримання, а й постійного догляду, оскільки вона, як невиліковно хвора, інвалід ІІ групи, не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися (встановлено висновком ЛКК), у зв`язку із чим їй надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_1 .

В даному випадку її інший син ОСОБА_4 постійно проживає на території іншої держави та має її громадянство, тому і здійснювати такий догляд за своєю матір`ю не може.

Відтак дії відповідача, які виразилися у відмові ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є протиправними.

Тому, оскільки суд встановив, що позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена абзацом 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частин 1, 2 статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку ним виконано, а позивачем доводи відповідача не спростовано.

Позивачем під час розгляду справи доведено порушення відповідачем положень чинного законодавства, а відповідачем в свою чергу не доведено дотримання вимог статті 23 Закону №3543-XII. На переконання суду, дії відповідача були нерозсудливі, непропорційні, та без урахуванням усіх обставин, що мають значення та без урахування необхідності дотримання балансу інтересів усіх суб`єктів.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати Вінницький об`єднаного міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена абзацом 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 )

Відповідач: Вінницький об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Замостянська, 23, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна