Справа № 520/18941/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 р. Справа № 520/18941/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: від 03.04.2023 №0-2030 на суму 28239,72 грн. за 2019 рік; від 03.04.2023 №0-2030 на суму 38270,70 грн. за 2019 рік; від 03.04.2023 №0-2030 на суму 39064, 33 грн. за 2020 рік; від 03.04.2023 №0-2030 на суму 52940,11 грн. за 2020 рік; від 03.04.2023 № 0-2030 на суму 73368,00 грн. за 2021 рік; від 03.04.2023 №0-2030 на суму 54138,00 грн. за 2021 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2030, №0-2030, №0-2030, №0-2030, №0-2030, №0-2030 від 03.04.2023 є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно вимог законодавства, вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають закону та фактичним обставинам, оскільки у власності позивача наявні об`єкти нерухомості, які є об`єктом справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містять даних стосовно конкретизації типу майна особи або приналежності майна особи, а тому з метою встановлення соціальної справедливості та в інтересах Держави власник майна повинен сплачувати податок у тому розмірі, який був обчислений контролюючим органом.

Представник позивача надав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що підтримує викладену у позовній заяві позицію та просить позов задовольнити. Вказує, що позивачем надавалися до контролюючого органу необхідні документи, з яких можна встановити, що до нерухомого майна, належного позивачу, мала застосовуватися ставка податку в розмірі 0,1%, а не 1%, як визначив відповідач.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 на праві власності належать: 1) нежитлова будівля літ. «Е-1» (виробнича будівля), загальною площею 902,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259; 2) нежитлова будівля літ. «Д-2» (виробнича будівля), загальною площею 1222,8 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (до 2022 року - АДРЕСА_2 .

Як вказує позивач у позовній заяві, 03.06.2023 він отримав податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 28239,72 грн. за 2019 рік;

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 38270,70 грн. за 2019 рік;

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 39064,33 грн. за 2020 рік;

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 52940,11 грн. за 2020 рік;

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 73368,00 грн. за 2021 рік;

- від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 54138,00 грн. за 2021 рік.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Харківській області №0-2030, №0-2030, №0-2030, №0-2030, № 0-2030, №0-2030 від 03.04.2023 та вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

У силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до приписів ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно пп. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток;4) гаражі - 0,1 відсотка;5) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;6) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 7) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Отже, ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. та нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,8 кв.м., належать на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується наданими до позову копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договорів про відмову від договору дарування.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 902.3 кв.м. така будівля є виробничим будинком.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «Д-2» загальною площею 1222,8 кв.м. така будівля є виробничим будинком.

За таких обставин вказані приміщення: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м., та нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,8 кв.м., підпадають під дію підпункту 8 (інші) пункту 5 Додатку №1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», оскільки не є готелем, офісом, торгівельним приміщенням, а також не є будівлею для публічних виступів, тому до вказаних нежитлових будівель має бути застосована ставка податку в розмірі 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Судом встановлено, що при формуванні спірних податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єктів нежитлової нерухомості за 2019-2021 роки, контролюючим органом застосована ставка податку в розмірі 1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, при цьому відповідачем не враховано цільове призначення нежитлових приміщень.

Так, контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні. Суд встановив, що відповідач необґрунтовано кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1% як до будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів, оскільки відомостей про те, що такі докази існували у розпорядженні суб`єкта владних повноважень на момент видання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0-2030, №0-2030, №0-2030, №0-2030, № 0-2030, №0-2030, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи не підтверджено підстав віднесення будівель, належних позивачу до будівель готельних, офісних, для публічних виступів (казино, ігорні будинки), гаражів, та відповідачем таких доказів не надано.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 11.11.2019 по справі №803/1672/16, у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Так, на 1 січня 2019 року мінімальна заробітна плата становила - 4 173,00 грн, у 2020 році - 4723,00 грн, у 2021 році - 6 000,00 грн.

Судом встановлено, що ставка податку, яка врахована контролюючим органом при визначенні розміру суми податкового зобов`язання, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить: 41,73 гривень за 2019 рік, 47,23 гривень за 2020 рік та 60,00 за 2021 рік. (1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати).

Однак, як вже було встановлено судом, до нежитлової нерухомості, належної позивачу, має бути застосована ставка податку в розмірі 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 року № 0-2030 на суму 28239,72 грн. за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2019 року мінімальна заробітна плата становила - 4 173,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2019 році становила - 4,173 грн (0,1 % х 4173,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2019 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. становить 313,77 грн (902,30 кв.м х 4,173 грн /12 місяців).

За період з 01.04.2019 по 31.12.2019 податкове зобов`язання за 2019 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. мало бути нараховано в сумі 2823,93 грн ( 313,77 х 9 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2019 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 2 823,93 грн, а не в сумі 28 239,22 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 25 415,29 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 року №0-2030 на суму 38270,70 грн. за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2019 року мінімальна заробітна плата становила - 4 173,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2019 році становила - 4,173 грн (0,1 % х 4173,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2019 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. становить 425,23 грн (1222,80 кв.м. х 4,173 грн /12 місяців).

За період з 01.04.2019 по 31.12.2019 податкове зобов`язання за 2019 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. мало бути нараховано в сумі 3 827,07 грн (425,23 х 9 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2019 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 3 827,07 грн, а не в сумі 38 270,57 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 34443,50 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 №0-2030 на суму 39064,33 грн. за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2020 року мінімальна заробітна плата становила - 4723,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2020 році становила - 472,3 грн (0,1 % х 4723,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2020 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. становить 355,13 грн (902,30 кв.м х 4,723 грн /12 місяців).

За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 податкове зобов`язання за 2020 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. мало бути нараховано в сумі 4261,56 грн (355,13 х 12 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2020 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 4 261,56 грн, а не в сумі 39 064,33 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 34 802,77 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 №0-2030 на суму 52940,11 грн. за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2020 року мінімальна заробітна плата становила - 4723,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2020 році становила - 472,3 грн (0,1 % х 4723,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2020 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. становить 481,27 грн (1222,80 кв.м х 4,723 грн /12 місяців).

За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 податкове зобов`язання за 2020 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. мало бути нараховано в сумі 5 775,24 грн (481,27 х 12 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2020 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 5 775,24 грн, а не в сумі 52 940,11 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 47164,87 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 №0-2030 на суму 73368,00 грн. за 2021 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата становила - 6 000,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2021 році становила - 6 грн (0,1 % х 6000,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2021 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. становить 611,40 грн (1222,80 кв.м х 6 грн /12 місяців).

За період з 01.01.2021 по 31.12.2021 податкове зобов`язання за 2021 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Д-2», загальною площею 1222,80 кв.м. мало бути нараховано в сумі 7 336,80 грн (611,40 х 12 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2021 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 7 336,80 грн, а не в сумі 73368,00 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 66031,20 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2023 №0-2030 на суму 54138,00 грн. за 2021 рік, суд зазначає наступне.

Так, на 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата становила - 6000,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2021 році становила - 6 грн (0,1 % х 6000,00 грн)).

Таким чином, податкове зобов`язання за 1 місяць 2021 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. становить 451,15 грн (902,30 кв.м х 6 грн /12 місяців).

За період з 01.01.2021 по 31.12.2021 податкове зобов`язання за 2021 року на нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Харкова (до 2022 року - проспект Московський), буд. 259, м. Харків, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 902,3 кв.м. мало бути нараховано в сумі 5 413,80 грн (451,15 х 12 місяців).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 за 2021 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 5 413,80 грн, а не в сумі 54 138,00 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму - 48724,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, на виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не надано доказів на підтвердження своєї позиції у справі, з яких суд міг би встановити дійсність фактів, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, частково не доведено правомірності прийнятих ним рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У даному випадку позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 256 581,83 грн.

Сума судових витрат, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача розраховується за формулою: грошова оцінка задоволених позовних вимог х судові витрати, які повинні бути понесені позивачем/ціна позову (256 581,83 х 2 288,17/ 286 020,86 = 2 052,66 грн.).

Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 2 052,66 грн.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 року № 0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2019 рік, у сумі 25 415,29 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2019 рік, у сумі 34 443,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 № 0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2020 рік, у сумі 34 802,77 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2020 рік, у сумі 47 164,87 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2021 рік, у сумі 66 031,20 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.04.2023 №0-2030 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2021 рік, у сумі 48 724,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 2 052,66 грн (дві тисячі п`ятдесят дві гривні 66 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин