Справа № 520/10093/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шевченко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р. Справа № 520/10093/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/10093/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області (далі- відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 20 наказу Управління поліції охорони в Харківській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції УПО в Харківській області» від 01.06.2022 № 5-п у частині застосування дисциплінарного стягнення до сержанта поліції ОСОБА_1 (0032008), поліцейського - водія взводу реагування роти УПО в Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Харківській області «По особовому складу» від 03.06.2022 № 158 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 (0032008), поліцейського - водія взводу реагування роти УПО в Харківській області;

- поновити сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського - водія взводу реагування роти Управління поліції охорони в Харківській області;

- стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дати його звільнення по день ухвалення судового рішення;

- допустити рішення суду до негайного виконання у частині поновлення сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського водія роти Управління поліції охорони в Харківській області та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду іншої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, разом з доказами поважності причин такого пропуску.

На виконання ухвали суду, 17.05.2023 від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд першої інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 про повернення позовної заяви у справі №520/10093/23 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду є неправомірним, оскільки зроблений без врахування фактичних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не підтверджено поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 122 КАС України врегульовано строк звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 122 КАС України).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Таке трактування приписів ч. 3 ст. 122 КАС України відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року по справі № 640/25034/19.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Так, позивач просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати п. 20 наказу Управління поліції охорони в Харківській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції УПО в Харківській області» від 01.06.2022 № 5-п у частині застосування дисциплінарного стягнення до сержанта поліції ОСОБА_1 (0032008), поліцейського - водія взводу реагування роти УПО в Харківській області та визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Харківській області «По особовому складу» від 03.06.2022 № 158 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 (0032008), поліцейського - водія взводу реагування роти УПО в Харківській області.

За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду 28.04.2023, тобто поза межами місячного строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В наданій на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду заяві від 17.05.2023 про поновлення строку звернення до суду, зміст якої дублює апеляційна скарга, представник позивача зазначив, що станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 разом із родиною опинились під тимчасовою окупацією військовослужбовців рф, оскільки значна частина території Харківської області була окупована останніми, що призвело до неможливості позивача прибути до розташування УПО в Харківській області або виїхати на підконтрольну Україні територію. Засобами телефонного зв`язку позивач доповідав керівництву відповідача обстановку та обставини, які мали місце на той момент. Внаслідок ворожих обстрілів у с. Борщівка Балаклійського району Харківської області телефонний зв`язок пропав. У період з 28.02.2022 по травень 2022 ОСОБА_1 вживав активних заходів з метою повернення на підконтрольну Україні територію та повернення до виконання службових обов`язків. Проте, всі спроби позивача виїхати за межі населеного пункту присікалися військовослужбовцями країни агресора.

31.05.2022 ОСОБА_1 разом з дружиною та малолітньою дитиною виїхав з тимчасово окупованої території Харківської області перетнувши кордон рф та Латвійської Республіки, що підтверджено відмітками в паспорті позивача. Направляючись у напрямку України через Латвійську Республіку дружина позивача - ОСОБА_2 , перебуваючи у стані вагітності тяжко захворіла, що призвело до її госпіталізації та підготовки до пологів. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син, ОСОБА_3 , який у період з вересня 2022 по березень 2023 також потребував медичного догляду та лікування. У зв`язку з викладеними вище обставинами позивач разом із сім`єю зміг повернутися на територію України лише 08.04.2023.

Крім того, у період з червня 2022 по серпень 2022 позивач неодноразово зв`язувався з керівництвом УПО в Харківській області з метою доповісти обставини щодо виїзду з тимчасово окупованих територій Харківської області та подальший його дій. Проте, УПО в Харківській області не повідомляло позивача ні про відкриття дисциплінарного провадження відносно нього, ні про обставини його звільнення зі служби в поліції. Таким чином, 31.05.2022 позивач разом з родиною виїхав з тимчасово окупованої території Харківської області та до 08.04.2023 був вимушений перебувати за кордоном та з 01.06.2022 по 08.04.2023 в нього була відсутня об`єктивна можливість дізнатися про оскаржувані накази та отримати інформацію щодо обставин його звільнення зі служби в поліції.

Представник позивача також зауважив, що Дисциплінарний статут НП України та Порядок проведення службових розслідувань у НП України, затверджений наказом МВС України 07.11.2018 №893, встановлюють обов`язок відповідача вжити заходів належного доведення до особового складу відповідних рішень про застосування дисциплінарного стягнення.

У зв`язку з викладеними обставинами, просив суд поновити місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, пропущений з поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975, Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

Суд зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

В позовній заяві представник позивача зазначав, що про звільнення з органів поліції та про оскаржувані накази ОСОБА_1 фактично дізнався з відповіді УПО в Харківській області від 17.04.2023 №5аз/43/40/02-2023, наданої на запит позивача, разом з якою позивачу направлено копії матеріалів службового розслідування та наказу УПО в Харківській області щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . У період з 27.02.2022 по 17.04.2023 відповідач не повідомляв його ані про обставини відкриття дисциплінарного провадження, ані про обставини прийняття рішення щодо його звільнення.

Суд звертає увагу, що отримання відповіді УПО в Харківській області від 17.04.2023 №5аз/43/40/02-2023, наданої на запит позивача, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про своє звільнення з поліції, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права (звернення до відповідача із запитом) і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, про що зазначалося в ухвалі суду про залишення позову без руху.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду наведеним у постанові від 11.11.2021 року у справі № 260/611/21.

Також, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2021 року по справі №440/4686/19, від 16.10.2020 у справі №640/18439/19, від 28 грудня 2022 року по справі №560/5186/22 у відносинах публічної служби вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться у залежність від порядку отримання наказу про звільнення, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Крім того, суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав раніше отримання відповіді УПО в Харківській області від 17.04.2023 №5аз/43/40/02-2023 разом з матеріалами службового розслідування та копіями оскаржуваних наказів, виходячи з наступного.

Положеннями частини 4 статті 8 Закону України Про Національну поліцію визначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 24 Закону України Про Національну поліцію установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Також, частиною 1 статті 12 вказаного вище Закону передбачено, що поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Так, наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, - на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим поліцейські з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.

Крім того, наказом голови Національної поліції України від 08.04.2022 року №242 "Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану", відповідно до указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та від і 4 березня 2022 року № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, наказано керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м, Севастополі, областях та м. Києві, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських, та державних службовців підпорядкованих органів посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стан, установити для працівників шестиденний робочий тиждень та відмінити вихідний день - субота та святкові дні.

Враховуючи викладене вище, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані виконувати як свої безпосередні функціональні обов`язки, так і завдання, пов`язані із захистом територіальної цілісності України.

Отже, аналізуючи зазначене вище, починаючи з 24.02.2022 співробітники поліції виконували свої функціональні обов`язки, а позивач як співробітник поліції повинен був виконувати свої обов`язки поліцейського починаючи з 24.02.2022.

Зважаючи на що, у позивача не було жодних підстав не виконувати свої посадові обов`язки через введення в Україні режиму воєнного стану.

Колегією суддів враховано, що позивач разом із родиною опинились під тимчасовою окупацією військовослужбовців рф, однак 31.05.2022 позивач виїхав з тимчасово окупованої території Харківської області перетнувши кордон рф та Латвійської Республіки, що також підтверджено відмітками в паспорті позивача.

Покинувши 31.05.2022 окуповану територію Харківської області, перетнувши кордон з рф та Латвійської Республіки, позивач повинен був якнайшвидше прибути на службу, проте позивач повернувся на територію України 08.04.2023, майже через рік з моменту виїзду з окупованої території Харківської області зважаючи на обов`язок перебування на службі з 24.02.2022.

З огляду на що, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що з об`єктивних причин ОСОБА_1 про своє звільнення з органів поліції та про оскаржувані накази дізнався з відповіді УПО в Харківській області від 17.04.2023 №5аз/43/40/02-2023 та з надісланих разом з нею документами, наданої на його запит.

Також, в заяві про поновлення строку звернення до суду та в апеляційній скарзі зазначено, що направляючись у напрямку України через Латвійську Республіку дружина позивача - ОСОБА_2 , перебуваючи у стані вагітності тяжко захворіла, що призвело до її госпіталізації та підготовки до пологів. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син, ОСОБА_3 , який у період з вересня 2022 по березень 2023 також потребував медичного догляду та лікування. Відповідно з червня 2022 по 08.04.2023 у позивача була відсутня можливість отримати копії оскаржуваних наказів та інформацію щодо обставин його звільнення зі служби в поліції.

Суд не приймає до уваги такі посилання позивача як належну підставу для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, оскільки перебування за кордоном позивача через проблеми зі здоров`ям його дружини та новонародженої дитини не є в розумінні Закону України Про Національну поліцію та ряду нормативних актів, прийнятих у зв`язку з веденням на території України воєнного стану з 24.02.2022, належною та об`єктивною підставою для неприбуття поліцейського на службу в поліції, зважаючи на його обов`язок перебування на такій службі з 24.02.2022, тобто з моменту введення на території України воєнного стану.

Надання позивачем копії витягу зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого органом реєстрації актів цивільного стану Республіки Польща, довідки про щеплення дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), витягу з історії хвороби ОСОБА_4 в якому зазначено, що станом на 12.12.2022 лікування завершено, також не є не належними доказами в розумінні Закону України Про Національну поліцію та ряду нормативних актів, прийнятих у зв`язку з веденням на території України воєнного стану з 24.02.2022, належною та об`єктивною підставою для неприбуття поліцейського на службу в поліції, зважаючи на його обов`язок перебування на такій службі з 24.02.2022, тобто з моменту введення на території України воєнного стану.

Інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску місячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом 28.04.2023 позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України, не навівши при цьому жодних поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, що також не спростовано змістом заяви від 17.05.2023 року про поновлення строку звернення до суду, поданій на виконання ухвали суду від 08.05.2023.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Підставі для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 по справі № 520/10093/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий