Справа № 340/8270/23
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/8270/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглядаючи в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дьорка Андрія Мирославовича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за листопад та грудень місяці 2022 р., як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях, грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022 р. та за 2023 р., одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту та індексації грошового забезпечення за період з 17.09.2021 р. по 31.12.2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за листопад та грудень місяці 2022р., як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях в сумі 200000,00 грн;

- грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2023 р.

- одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в сумі 21472,00 грн.;

- індексацію його грошового забезпечення за період з 17.09.2021 р. по 31.12.2022 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року у справі №340/2398/23 роз`єднані позовні вимоги у цій справи, виділивши у самостійні провадження.

У провадженні даної справи залишились позовні вимоги про:

- визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 протиправною щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022, 2023 р.р.;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2023 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокат вказує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів із ОСОБА_1 розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані ним календарні дні соціальної додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Тобто, ОСОБА_1 в період 2022 р. по 06.02.2023 року соціальна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалася та не отримував грошову компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій.

Від військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначив, що позивачу 15.03.2023 року видане посвідчення особи з інвалідністю II групи серія НОМЕР_2 на підставі якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і осіб з інвалідністю внаслідок війни, тобто позивач набув статус учасника бойових дій 15.03.2023 і відповідно набув право на додаткову відпустку як учасник бойових дій, а виключений з списків особового складу військової частини НОМЕР_1 06.02.2023. Таким чином, виходячи з наведеного командування частини наполягає на тому, що вимоги позивача у цій частині є безпідставними, а тому необхідно відмовити позивачу у позивних вимогах у цій частині.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у пункті 3 якого наголосив на праві позивача на грошову компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій, а отримання ним посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_1 ніяким чином не спростовує того факту, що позивач неодноразово у період з 24.03.2022 року по 05.06.2022 року брав участь у бойових діях.

Рух справи:

28.09.2023 року суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі винесла ухвалу про продовження розгляду справи після роз`єднання позовних вимог.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 17 вересня 2021 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.14-15).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 року №37 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складі) від 03.02.2023 року №34-РС, з військової служби на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.18, 39).

Представник позивача наголошує, що при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена грошова компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р.

Отже, наявність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплата грошової компенсації за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р. є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, статтею 162 Закону України Про відпустки від 15.11.1996 р. №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

На підставі частини 8 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Частиною 17 статті 101 Закону №2011 визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з частини 18 статті 101 Закону №2011 в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на частину 19 статті 101 Закону №2011 надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України Про оборону України від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.

Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статті 162 Закону України Про відпустки.

Разом з тим, відповідно до частини 14 статті 101 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Із системного аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що припинення надання відпустки під час особливого періоду не свідчить про втрату особою права на таку відпустку, оскільки у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто право на додаткову відпустку може бути реалізовано особою одним із двох способів: шляхом безпосереднього отримання такої відпустки або ж шляхом виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.

Суд враховує, що під час дії особливого періоду лише припиняється фактичне надання військовослужбовцям додаткових відпусток, зокрема передбачених пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статті 162 Закону України Про відпустки, що є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на безпосереднє використання додаткової відпустки. Однак обмеження щодо одного із двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, гарантованого пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статті 162 Закону України Про відпустки.

При цьому суд зауважує, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у рішенні від 16 травня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19) та висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21 серпня 2019 року у зазначеній справі.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд убачає, що ОСОБА_1 у період з 24.03.2022 року по 05.06.2022 року безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів). Вказане підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2022 року №1539 (а.с.17).

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, до яких належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

У свою чергу позивач згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.03.2023 року, копію якого надано до суду (а.с.13) набув статусу особи з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та осіб з інвалідністю внаслідок війни підтверджується відповідним.

Згідно пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Таким чином, позивач, відповідно до вказаного вище посвідчення, з 15.03.2023 року набуває право на отримання відповідних пільг та компенсацій, у тому числі право на додаткову відпустку або компенсацію за таку.

При цьому суд звертає увагу на те, що як вже зазначено вище, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складі) від 03.02.2023 року №34-РС солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.39).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, не здійснивши виплату позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2022-2023 роки, діяв на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України №2011-XII, оскільки на час звільнення позивача зі служби з виключенням його з військового обліку той не набув статусу ветерана війни, на основі якого й надається відповідна грошова компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході розгляду справи відповідач довів суду те, що діяв правомірно щодо не виплати позивачу при звільненні грошової компенсації за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК