Справа № 320/1966/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року справа №320/1966/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) (далі відповідач та/або ДП «Украерорух) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України (далі третя особа-1 та/або МОУ), Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України (далі третя особа-2) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (, адреса: Аеропорт, м. Бориспіль, Київська обл.) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (, адреса: Аеропорт, м. Бориспіль, Київська обл.) нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі, а відтак має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

03.03.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення Міністерства оборони України (т. 1, а.с. 86-95), в яких останній вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 не передбачено виплату для працівників та осіб, які відряджені до центрального органу виконавчої влади. Додатково представник третьої особи-1 акцентував увагу на тому, що відповідно до пункту 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів, у зв`язку із чим саме відповідач має розробити відповідний порядок, а виплата позивачу такої додаткової винагороди, без затвердженого порядку Украерорух суперечитиме положенням зазначеної постанови. Також представник МОУ вказав, що жодним чином не порушував прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

29.03.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 128-134), в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, стверджуючи про не поширення дії Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 на ОСОБА_1 , не здійснення ним бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, відсутність у Постанові №104 підстав для виплати додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям та відсутність порядку та механізму виплати такої винагороди.

24.03.2023 Київським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який поданий представником позивача. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач стверджує, що Постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 не містить в собі жодних виключень, конкретизації щодо військовослужбовців Збройних Сил України, які мають право або які позбавлені можливості отримувати додаткову винагороду, а відтак поширює свою дію на всіх військовослужбовців ЗСУ. При цьому, позивач наполягає на безпідставності тверджень відповідача про те, що завдання і функції Украеруху не пов`язані з обороною держави та її територіальною цілісністю та відмічає, що спірні правовідносини полягають у невиконанні вимог абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, починаючи з 24.02.2022. ОСОБА_1 стверджує, що останній має право, як військовослужбовець на отримання додаткової винагороди згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та до нього підлягає застосуванню остання, а не тільки Постанова Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 №104.

При цьому, позивач також наголосив на тому, що предметом спірних правовідносин не є механізм нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а право на отримання ОСОБА_1 гарантовано положеннями статті 43 Конституції України, статтями 2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Також 24.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на пояснення Міністерства оборони України та пояснення Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України (т. 1, а.с. 110-114).

28.03.2023 в Київському окружного адміністративному суді зареєстровано пояснення представника Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України (т. 1, а.с. 118-122), які за своєю суттю та змістом є аналогічними поясненням представника Міністерства оборони України.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Згідно із витягом із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.06.2016 №553 відповідно до статей 6, 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пункту 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на п`ять років (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 17.05.2021 №162 відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі, диспетчером з руху літаків (старшим штурманом) районного диспетчерського центру (РДЦ) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 04.07.2021 до 04.07.2026 (т. 1, а.с. 27).

Факт відрядження позивача підтверджується також довідкою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 08.09.2022 №21.2-08-57, відповідно до якої ОСОБА_1 відряджений диспетчером з руху літаків (старшим штурманом) районного диспетчерського центру (РДЦ) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу Украерорух (т. 1, а.с. 30).

Разом з цим, судом встановлено, що на виконання розпорядження Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05.11 №10/2972/ОКП/ПС-Е (рік не зазначений) та розпорядження заступника директора-начальника Укаероцентру від 08.11 №1/140/бр (рік не зазначений) для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних Сил Збройних Сил України та ОКП угрупувань військ (сил) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС, службової записки від 10.11.2022 №21.1-04/73/22 Державним підприємством обслуговування повітряного руху України «Одеський регіональний підрозділ» видано наказ №45/вд від 11.11.2022, яким майора ОСОБА_1 , диспетчера з руху літаків (старшого штурмана) районного диспетчерського центру (РДЦ) Центру організації повітряного руху структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського РСП Украероруху, направлено в розпорядження ОТУ «Донецьк» з 13.11.2022 по 13.01.2023 (т. 1, а.с. 161).

Згідно з витягом із наказом командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 15.11.2022 №106 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових (спеціальних) завдань (т. 1, а.с. 163).

Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 13.01.2023 №10 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових (спеціальних) завдань (т. 1, а.с. 164).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 02.12.2022 №2022/окп/38/1742 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечені здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 15 листопада по 30 листопада 2022 року (т. 1, а.с. 165).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 02.01.2023 №2022/окп/38/84 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 01 грудня по 31 грудня 2022 року (т. 1, а.с. 166).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 16.01.2023 №2022/окп/38/166 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 01 січня по 13 січня 2023 року (т. 1, а.с. 167).

22.03.2023 позивачу видано посвідчення, Серія НОМЕР_3 , як особі, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (т. 1, а.с. 168).

Як свідчать матеріали справи, 28.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Директора Украероруху з зверненням про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (т. 1, а.с. 33).

Листом від 01.12.2022 №21.1-02/227/22 відповідач повідомив заявника про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (т. 1, а.с. 34-35).

ОСОБА_1 вважає, що Державним підприємством обслуговування повітряного руху України порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, з огляду на що звернувся до суду з метою їх захисту та відновлення.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 окресленого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII.).

Згідно з статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 на 30 діб. Дію воєнного стану було неодноразово продовжено, серед іншого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023.

Станом на час вирішення спору по суті в Україні діє воєнний стан.

Як свідчать матеріали адміністративної справи суть спірних правовідносин полягає у тому, що на переконання позивача, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України, останній має право на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168.

У той же час, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 №104, якою затверджено Порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ (далі Порядок №104).

Отже, наведені обставини в сукупності дають суду підстави дійти до висновку, що в межах спірних правовідносин слід дослідити обставини поширення/не поширення на позивача дії Постанови КМУ №168, як на військовослужбовця, що має статус відрядженого до Украероруху, з урахуванням особливостей грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, норми і порядок виплати яких регламентовано Порядком №104.

Так, судом встановлено, що Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з пунктом 153 розділу V Положення №1153 військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України.

Відповідно до пункту 155 Положення №1153 за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 було прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній станом на 28.02.2022) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до вказаної Постанови Кабінетом Міністрів України були внесені зміни: зокрема на час звернення позивача із заявою до відповідача про виплату додаткової винагороди від 28.07.2022 (в редакції від 19.07.2022) Постанова №168 набула змін і абзац 1 пункту 1 (в редакції від 19.07.2022) був викладений у наступній редакції:

«Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.».

Станом на час звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом абзац 1 пункту 1 Постанови №168 викладено в наступній редакції:

«на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.».

Аналізуючи пункт 1 Постанови №168, суд зазначає, що Постанова №168 передбачає виплату щомісячної додаткової винагороди за певних обставин, а саме, зокрема визначено чіткий перелік осіб, яким може бути виплачена додаткова винагорода, зокрема військовослужбовці Збройних Сил.

7 лютого 2001 Кабінетом Міністрів України з метою впорядкування грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій прийнято постанову № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до до державних органів, установ та організацій (далі Постанова №104). Останні зміни до Постанови №104 внесені постановою КМУ № 226 від 23.03.2016.

Згідно з пунктом 1 Постанови №104 установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 1 пункту 1 Постанови №104).

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів,

установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної

кримінально-виконавчої служби (абзац 2 пункту 1 Постанови №104).

Виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться (абзац 31 пункту 1 Постанови №104).

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 5 пункту 1 Постанови №104).

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення а попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту

інформації, Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 6 пункту 1 Постанови №104).

Грошове забезпечення військовослужбовців, начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, обраних народними депутатами України, депутатами місцевих рад, здійснюється відповідно до Законів України "Про статус народного депутата України" і "Про статус депутатів

місцевих рад" (абзац 7 пункту 1 Постанови №104).

Отже, згідно з пунктом 1 Постанови №104 військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань, відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в органах та установах, до яких вони відряджені, окладів за військовими званнями та інших видів грошового забезпечення у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

Пунктом 1 Постанови №104 чітко окреслено, що відрядженим військовослужбовцям не провадиться тільки виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Пунктом 1 Постанови №104 також надано право керівникам органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановлені законодавством, в межах асигнувань на утримання цих органів і установ. Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

У свою чергу, аналізуючи пункт 1 Постанови №104, суд приходить до висновку, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань, відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань.

При цьому, пунктом 1 Постанови №104 чітко визначено, які виплати не проводяться відрядженим військовослужбовцям, а саме не провадиться виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Тобто, пунктом 1 Порядку №104 законодавчо закріплено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ в порядку, визначеному законодавством для військовослужбовців Збройних Сил.

Водночас Порядком №104 обмежено виплати виключного таких додаткових складових грошового забезпечення, як: одноразова грошова винагорода за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У свою чергу, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі Постанова №704).

Згідно з пунктом 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктом 9 розділу I Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (п. 17 р. I Порядку №260).

Як вже було вказано судом вище, позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух).

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 №1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової організації повітряного руху України» затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України, а також погоджено пропозицію Міністерства транспорту та Міністерства оборони України про утворення у складі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України таких структурних підрозділів, в тому числі регіональних структурних підрозділів на базі цього підприємства (далі Постанова №1281).

Згідно із пунктом 1 Постанови №1281 об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України (далі - система) складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Пунктом 3 Постанови №1281 регламентовано, що державне регулювання діяльності підрозділів системи здійснює Мінтранс та Міноборони на підставі відповідної угоди через Укравіацію (за винятком оборонних питань, пов`язаних з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави, що належать до компетенції Міноборони).

В особливий період керівництво діяльністю підрозділів системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил.

За правилами пункту 5 Постанови №1281 підрозділи системи відповідно до покладених на неї завдань: забезпечують ефективне використання повітряного простору в інтересах користувачів повітряного простору, здійснюють контроль за додержанням порядку і правил використання повітряного простору України та міжнародного повітряного простору, що перебуває під відповідальністю України; забезпечують ефективне обслуговування повітряного руху та управління ним; забезпечують безпеку польотів; беруть участь разом з відповідними підрозділами державних органів, Збройних Сил та інших військових формувань, суб`єктів підприємницької діяльності в забезпеченні МНС інформацією про аварії, виділенні повітряного простору повітряним суднам, які потрапили в аварійну ситуацію, в обслуговуванні повітряного руху під час польотів, що виконуються з метою ліквідації наслідків стихійного лиха; сприяють у межах своєї компетенції виконанню Україною зобов`язань відповідно до міжнародних угод з питань використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; впроваджують в Україні процедури та правила Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО) в частині, що стосується використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; здійснюють підготовку та перепідготовку (підвищення кваліфікації) працівників з питань організації повітряного руху.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 29.01.2015 №22 затверджено Положення про особливості діяльності підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період (далі Положення №22), у відповідності до розділу 1 якого в особливий період підрозділи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху (далі ОЦВС) оперативно підпорядковується начальнику Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Керівництво діяльністю підрозділів ОЦВС в особливий період здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил України відповідно до інструкції, яка розробляється спільно з Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

Пунктом 2.1 розділу 2 Положення №22, серед іншого регламентовано, що додатково в особливий період на підрозділи ОЦВС покладається виконання таких основних завдань: участь у планування і регулюванні використання повітряного простору з урахуванням районів (зон) ведення бойових дій.

Отже, звідси слідує, що на період особливого періоду підрозділи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху оперативно підпорядковуються начальнику Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України.

З урахуванням наведеного, всі доводи представника відповідача в цій частині, щодо не пов`язаності завдань та функцій Украероруху з обороною держави та її територіальної цілісності, на думку суду, є помилковими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому, з урахуванням вище викладених положень законодавства грошове забезпечення позивачу має виплачуватися із застосуванням положень Порядку №260, у взаємозв`язку із особливостями його виплати, що регламентовані Постановою №104.

Суд наголошує, що Постановою №104 не обмежено виплату військовослужбовцям ЗСУ, які перебувають у відрядженні в Украеорусі, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, оскільки пунктом 1 Постанови №104 передбачені виключно посилання на не проведення виплати одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям, до яких додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не має відношення.

Суд нагадує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 за своєю правовою природою є винагородою, яка передбачена законодавцем виключно на період дії воєнного стану, певному переліку осіб, в якому наявні військовослужбовці Збройних Сил України та не є одноразовою грошовою допомогою за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну, не виплата яких відрядженим військовослужбовцям регламентована Постановою №104.

При цьому, суд наголошує, що Постанова №168 не містить в собі жодних обмежень в частині не виплати додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям Збройних Сил України.

Отже, в даному випадку, слід розуміти, що з моменту відрядження позивача до Украероруху ним не втрачено статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому не застосування до останнього Постанови №168 є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилання представників третіх осіб на те, що Постановою №168 та Постановою №104 не врегульовано порядок та умови виплати додаткової винагороди для військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, у тому числі військовослужбовців, відряджених до ДП «Украеорух», не є та не може бути підставою для обмеження права ОСОБА_1 , як діючого військовослужбовця Збройних Сил України за контрактом, щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди відповідно до Постанови №168.

Разом з цим, суд відхиляє посилання представника Міністерства оборони України на положення пункту 2-1 Постанови №168, як підстави для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Даний пункт Постанови №168 застосовується з 24 лютого 2022 року, в редакції Постанови КМ № 43 від 20.01.2023.

Звідси слідує, на керівників відповідних міністерств та державних органів покладено обов`язок визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Між тим, не виконання керівниками відповідних міністерств та державних органів пункту 2-1 Постанови №168 не може нівелювати право осіб на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Також не можуть бути враховані посилання представника відповідача на відсутність його в переліку установ, на які поширюється дія Постанови №168, адже як вже було неодноразово вказано судом вище, дія Постанови №168 поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, яким, у свою чергу є позивач, не зважаючи на обставини його відрядження до ДП «Украерух».

Тобто, ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ за контрактом та проходить безпосередньо військову службу в ДП «Украерорух», що зумовлює однозначний висновок суду про поширення на нього дії Постанови №168.

Що ж стосується посилання відповідача на положення статті 23 Закону №2011-XII, суд відмічає наступне.

Наведеною нормою права передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

У відповідності до пункту 4 Постанови №1281 взяти до відома, що: фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством; підрозділи системи вносять плату за оренду каналів зв`язку у розмірах, встановлених для Міністерства оборони.

Звідси слідує, що твердження представника відповідача про його фінансування виключно за рахунок коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів не відповідають фактичним обставинам справи.

Що ж стосується тверджень відповідача про те, що він не є розпорядником бюджетних коштів та не вправі приймати рішення щодо здійснення додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджені до Украероруху, суд вважає помилковими, адже пунктом 1 Постанови №104, серед іншого, передбачено право керівників органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановлені законодавством, в межах асигнувань на утримання цих органів і установ.

Також суд відхиляє посилання позивача на положення частини 1 статті 2 №2232-XII, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 2 статті 21-1 Закону № 2232-XII на військову службу за контрактом приймаються раніше не судимі іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах і відповідають таким вимогам проходження військової служби: мають вік, передбачений статтею 22 цього Закону; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки.

Суд звертає увагу представника Украероруху, що позивач є військовослужбовцем за контрактом, який відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі.

Доводи ж представника відповідача, що місце несення служби ОСОБА_1 Одеський регіональний структурний підрозділ Украероруху не перебуває у зоні бойових дій, а позивач не є таким, що виконує бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу, угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, взагалі не стосуються предмету спірних правовідносин, адже положення пункту Постанови №168 розділяє осіб, які приймають безпосередньо участь в бойових діях, від осіб, які не приймають таку участь безпосередньо розміром додаткової винагороди, яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Суд акцентує увагу, що представник ОСОБА_1 і не стверджував у позовній заяві, що він приймає безпосередню участь в бойових діях.

Додатково суд відмічає, що посилання представника відповідача на вчинення дій з метою розроблення шляхів та механізму здійснення виплат додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджені до Украероруху свідчить лише про вчинення дій, з метою правового врегулювання окресленого питання, однак не забезпечення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин станом на час прийняття Постанови №168 та, з урахуванням подальших змін в останню законодавцем, не є підставою для позбавлення права ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди, передбаченої відповідною постановою.

Суд вважає за доцільне зауважити, що прогалини в законодавстві не можуть ставитися в провину громадянину (військовослужбовцю), а відсутність механізму реалізації закріпленого права громадянина (військовослужбовця) у нормативно-правовому акті, не може позбавляти його права як такого.

У той же час, суд вказує, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди, проте, як слідує зі змісту листа від 01.12.2022 №21.1-02/227/22 останнім фактично відмовлено у здійсненні відповідного нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав позивача в цій частині є не вірним, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправною відмови Украероруху щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, починаючи з 24.02.2022.

Наведене, у свою чергу має своїм наслідком наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Між тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Украероруху виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, оскільки такі вимоги спрямовані на майбутнє.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовні заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають до задоволення частково.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відмічає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 статті 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 ЗУ №3674-VI).

При цьому, суд звертає увагу на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Така правова позиція викладена, зокрема в Довідці про аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», затвердженій Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 №2.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №8562 від 30.01.2023.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, та те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується, сума сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Чучковських» укладено договір про надання правничої допомоги №26 від 01.11.2022, у відповідності до якого клієнт доручає, а Адвокатське Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених даним договором (т. 1, а.с. 50-51) (далі договір).

Згідно додаткової угоди №1 від 01.11.2022 до договору №26 від 01.11.2022 сторони погодили, що вартість послуг за надання правової допомоги згідно даного договору становить п`ятнадцять тисяч гривень з розрахунку три тисячі гривень за одну годину роботи адвокатського об`єднання (т. 1, а.с. 52).

Суд вказує, що в тексті додаткової угоди міститься описка в частині дати договору, однак наведене по суті не впливає на вирішення питання щодо розподілу витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, адже з преамбули додаткової угоди №1 від 01.11.2022 можливо чітко ідентифікувати, що остання укладена до договору про надання правової допомоги №26 від 01.11.2022.

Відповідно до акту-розрахунку №1 від 31.01.2023 Адвокатським об`єднанням «Чучковських» надано ОСОБА_1 послуги з складання позовної заяви та витрачено на надання таких послуг 5 год., фактична сума витрат становить 15000,00 грн. (т. 1, а.с. 59).

Згідно із частиною 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат звертає увагу на те, що відповідачем, в порядку частини 7 статті 134 КАС України не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у той час коли представником позивача надано до суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу, у тому числі їх співмірність, з урахуванням обсягу даної адміністративної справи, а тому, понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. підлягають стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

3. Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.