Справа № 160/15600/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 р., №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 р., №Ф-115299-17/61 від 08.02.2021 р.;
- зобов`язати Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно винесено оскаржувані вимоги про сплату боргу, оскільки в період з 2017-2019 роки позивач працював у Польщі, а його роботодавець сплачував всі необхідні податки та збори передбачені чинним законодавством. Крім того, на думку позивача, формою ОК-7 підтверджується, що з 2019 року по теперішній час він є найманим працівником та при виплаті заробітної плати роботодавці сплачували єдиний внесок з його заробітної плати. Отже, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області безпідставно сформовані спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки). Стосовно накладення арешту позивач зазначає, що податкова вимога №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 р. була направлена до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпра, за наслідком якої відкрито виконавче провадження №59268824. Податкова вимога №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 р. на різницю боргу у розмірі 11 016,72 грн. також скерована до органів ВДВС та відкрито виконавче провадження №63080297. 08.02.2021 року відповідачем сформовано третю податкову вимогу №Ф-115299-17/61 на загальну суму 37 788,74 грн., та до Амур-Нижньодніпровського ВДВС направлено скориговану вимогу на суму 19 512,02 грн. на підставі якої також відкрито виконавче провадження №65749187. Оскільки спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) підлягають скасуванню, позивач також просить суд зобов`язати відповідача-2 виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
До суду 01.08.2023 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач з 16.11.1996 року по 20.06.2023 року перебував на податковому обліку в Придніпровській ДПІ (Амур-Нижньодніпровський район м.Дніпра). Протягом періоду з 2017 року по 4 квартал 2020 року ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування (2 група єдиного податку). В свою чергу, оскільки позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець то повинен був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. З метою контролю за сплатою сум єдиного внеску ДПС України розроблено алгоритм автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, та відповідно до якої у позивача рахується податковий борг у розмірі 37 788,74 грн. Зважаючи на викладене, відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відповідачу-2 позов з копією позову та додатками до нього, а також ухвала суду доставлена до його електронного кабінету 04.07.2023 року та 10.07.2023 року, що підтверджується відповідними довідками наявними в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву чи будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, відповідач-2 до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача-1, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з 16.11.1996 року по 20.06.2023 року, як фізична особа-підприємець.
04.02.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61, якою позивачу нараховано заборгованість з єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн. 28.05.2019 року Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпра із заявою про примусове виконання рішення - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 року, на підставі якої Амур-Нижньодніпровським ДВС відкрито виконавче провадження №59268824.
Станом на 31.01.2020 року сума заборгованості по єдиному внеску ОСОБА_1 склала 29 293,44 грн. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 14.02.2020 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61, якою позивачу нараховано заборгованість з єдиного внеску в розмірі 29 293,44 грн.
У зв`язку з несплатою суми боргу та відсутністю інформації про оскарження вимоги від 14.02.2020 р. №Ф-115299-17/61, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61.
На момент формування узгодженої вимоги в органі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження №59268824 на суму 18 276,72 грн. У зв`язку з чим, вимогу від 14.02.2020 р. №Ф-115299-17/61 сформовано на різницю заборгованості, а саме 11 016,72 грн.
23.06.2020 року Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпра із заявою про примусове виконання рішення - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 року, на підставі якої Амур-Нижньодніпровським ДВС відкрито виконавче провадження №63080297.
Станом на 31.01.2021 р. сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 склала 37 788,74 грн. Тому, 08.02.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61, якою позивачу нараховано заборгованість з єдиного внеску в розмірі 37 788,74 грн.
26.05.2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпра із заявою про примусове виконання рішення - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 08.02.2021 року, на підставі якої Амур-Нижньодніпровським ДВС відкрито виконавче провадження №65749187.
Так, станом на 31.01.2021 року, відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків відображено наступні не сплачені нарахування:
- за 2017 рік у сумі 8 448 грн. термін сплати до 09.02.2018 р.;
- за 1 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн. термін сплати до 19.04.2018 р.;
- за 2 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн. термін сплати до 19.07.2018 р.;
- за 3 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн. термін сплати до 19.10.2018 р.;
- за 4 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн. термін сплати до 21.01.2019 р.;
- за 1 квартал 2019 року у сумі 2 754,18 грн. термін сплати до 19.04.2019 р.;
- за 2 квартал 2019 року у сумі 2 754,18 грн. термін сплати до 19.07.2019 р.;
- за 3 квартал 2019 року у сумі 2 754,18 грн. термін сплати до 21.10.2019 р.;
- за 4 квартал 2019 року у сумі 2 754,18 грн. термін сплати до 20.01.2020 р.;
- за 1 квартал 2020 року у сумі 2 078,12 грн. термін сплати до 21.04.2020 р.;
- за 2 квартал 2020 року у сумі 1 039,06 грн. термін сплати до 20.07.2020 р.;
- за 3 квартал 2020 року у сумі 3 178,12 грн. термін сплати до 19.10.2020 р.;
- за 4 квартал 2020 року у сумі 2 200 грн. термін сплати до 19.01.2021 р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ).
До вказаного Закону з 01.01.2017 р. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно із підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною третьою статті 9 Закону №2464-VІ встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону №2464-VІ визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Відповідно до положень частини першої - четвертої статті 25 Закону №2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20.04.2015 р. №449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.
Згідно із розділом VI Інструкції №449 передбачено Порядок стягнення заборгованості з платників, яким передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.
Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
Так, враховуючи наявність заборгованості по єдиному соціальному внеску, на виконання вимог п.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно із п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та на підставі даних ІТС контролюючих органів, контролюючим органом правомірно сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску відносно позивача.
Водночас, за приписами ч.16 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Згідно із абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Як зазначено у абзаці 6 пункту 3 розділу VI Інструкції, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
Відповідно до абзацу 11 пункту 3 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.
Як передбачено абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою відповідно до додатку 6 (для юридичної особи) або за формою відповідно до додатку 7 (для платника - фізичної особи).
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на предмет спору у цій справі та викладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19.
Позивачем надано до матеріалів справи довідку форми ОК-7 Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за період 2011-2023 роки.
Так, відповідно до наданих відомостей у період нарахування єдиного внеску позивач перебував у трудових відносинах у січні 2017 року з ОСОБА_2 .
У період з січня по грудень 2019 року та з січня по грудень 2020 року позивач перебував у трудових відносинах з ОСОБА_3 .
Таким чином, матеріали справи підтверджують відрахування страхових внесків за січень 2017 року, та з січня 2019 року по грудень 2020 року.
Враховуючи встановлені вище обставини та надані докази, суд вважає протиправними дії відповідача в частині нарахування єдиного внеску за період за січень 2017 року (704 грн.) та з січня 2019 року по грудень 2020 року на загальну суму - 20 216,02 грн., що складається з: 704 грн. (січень 2017 року) + 11 016,72 грн. (нарахована з 01.01.2019 року 31.12.2019 року) + 8 495,30 грн. (нарахована з 01.01.2020 року 31.12.2020 року).
Отже, вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 р. в частині суми 704 грн. (нарахована за січень 2017 року), №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 р. в частині суми 11 016,72 грн. (нарахована за 2019 рік) та №Ф-115299-17/61 від 08.02.2021 р. в частині суми 8 495,30 грн. (нарахована за 2020 рік) є протиправними та підлягають скасуванню.
Разом з тим, з лютого по грудень 2017 року та з січня по грудень 2018 року відсутні відомості про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З цього приводу позивач в позові посилається на те, що з 2017 року по 2019 року він працював у Польщі. На підтвердження вказаних обставин ним наданий:
- трудовий договір від 19.04.2016 року, відповідно до якого між роботодавцем в особі ОСОБА_4 та паном ОСОБА_5 укладено договір на визначений термін з 19.04.2016 року по 30.04.2019 року;
- трудовий догорів від 22.02.2017 року, відповідно до якого між роботодавцем ТОВ "МТТ" та паном ОСОБА_5 укладено трудовий договір на термін з 22.02.2017 року по 21.08.2017 року;
- трудовий догорів від 21.08.2017 року відповідно до якого між роботодавцем ТОВ "МТТ" та паном ОСОБА_5 укладено трудовий договір на термін з 21.08.2017 року по 20.08.2019 року.
Так, 11.03.1994 року для України набула чинності Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, за змістом статті 2 якої вона застосовується до податків на доходи і на майно, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративного підрозділу, або місцевої влади, незалежно від способу їх стягнення.
Податками на доход і на майно вважаються усі податки, що справляються від загальної суми доходу та вартості майна або з елементів доходу, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна і податки на загальну суму заробітної плати і платні, сплачуваних підприємством.
Податками, на які поширюється ця Конвенція, зокрема, є:
a) в Україні: (i) податок на прибуток (доходи) підприємств; і (ii) прибутковий податок з громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства; (надалі "український податок");
b) у Польщі: (i) прибутковий податок з юридичних осіб; (ii) прибутковий податок з фізичних осіб; (iii) сільськогосподарський податок; (надалі "польський податок").
Ця Конвенція застосовується також до будь-яких ідентичних або подібних по суті податків, які стягуються одною з Договірних Держав після дати підписання цієї Конвенції, в доповнення до або замість існуючих податків цієї Договірної Держави. Компетентні органи Договірних Держав повідомляють один одного про будь-які істотні зміни, що відбудуться в їх законодавствах щодо оподаткування.
Відповідно до частини 1 статті 15 Конвенції з урахуванням положень статей 16, 18, 19 і 20 цієї Конвенції платня, заробітна плата та інші подібні винагороди, одержувані резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, оподатковуються тільки в цій Державі, якщо тільки робота за наймом не здійснюється в другій Договірній Державі. Якщо робота за наймом здійснюється таким чином, така винагорода, одержана у зв`язку з цим, може оподатковуватись у цій другій Державі.
Згідно із частиною 1 статті 25 ("Недискримінація) Конвенції громадяни Договірних Держав не будуть підлягати в другій Договірній Державі будь-якому оподаткуванню або пов`язаному з ним зобов`язанню, яке є іншим або більш обтяжливим, ніж оподаткування і пов`язане з ним зобов`язання, яким піддаються або можуть піддатися громадяни цієї другої Держави за тих же обставин. Це положення також застосовується, не дивлячись на положення статті 1, до фізичних осіб, які не є резидентами одної або двох Договірних Держав.
Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 №1906-IV передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як вже зазначалось, у період з 2016 року по 2019 рік позивач на підставі трудових договорів працював найманим працівником на території Республіки Польща, однак матеріали справи не містять доказів, що у цій країні сплачувались з доходів позивача усі податки, зокрема, й пенсійні накопичення згідно із законодавством Республіки Польща.
Отже, оскільки позивач у період з лютого 2017 року по грудень 2018 рік був зареєстрований як ФОП, а доказів сплати податків матеріали справи не містять, то контролюючий орган правомірно нарахував йому внесок від здійснення підприємницької діяльності.
У зв`язку з чим доводи позивача щодо протиправності нарахування у спірних вимогах заборгованості зі сплати єдиного внеску з лютого 2017 року по грудень 2018 року включно, суд вважає необґрунтованими. Таким чином, відповідач правомірно включив до заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску суми за період з лютого 2017 року по грудень 2018 року.
Стосовно заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача-2 виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, суд зазначає наступне
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" від від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
В силу положень ч.5 ст.9 Закону №1404-VIII, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно із ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до п.1, п.2 Розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 р. №2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.
За змістом п.6 Розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
- про закінчення виконавчого провадження згідно зі ст.39 Закону України "Про виконавче провадження";
- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";
- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.
Таким чином, частина 7 статті 9 Закону №1404-VIII та пункт 6 Розділу ХІ Положення №2432/5 містять вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.
Як встановлено судом, на примусовому виконанні у відповідача-2 перебувають виконавчі провадження №59268824, №63080297, №65749187 з примусового виконання вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 р., №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 р., №Ф-115299-17/61 від 08.02.2021 р.
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частин п`ятої та сьомої статті 26 Закону №1404-VIIІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
Оскільки спірні вимоги про сплату недоїмки є виконавчими документами, вони підлягають примусовому виконанню відповідно до вимог Закону №1404-VIII.
Таким чином, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за заявою стягувача про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, якщо він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений у межах строків пред`явлення до виконання.
Отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про виключення позивача з Єдиного реєстру боржників, оскільки на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державному виконавцю податковим органом надано вимогу, яка є виконавчим документом, тому відповідач-2 діяв відповідно до вимог Закону №1404-VIII.
Відтак, заявлені в цій частині позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь у сумі 1 073,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115299-17/61 від 04.02.2019 р. в частині суми 704 грн. (нарахована за січень 2017 року), №Ф-115299-17/61 від 14.02.2020 р. в частині суми 11 016,72 грн. (нарахована за 2019 рік) та №Ф-115299-17/61 від 08.02.2021 р. в частині суми 8 495,30 грн. (нарахована за 2020 рік).
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма