Справа № 120/15164/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

02 жовтня 2023 р. Справа № 120/15164/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2023 року до суду від представника заявника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом встановлення заборони Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасових споруд (зблоковані стаціонарні споруди для провадження підприємницької діяльності з вивісками «Канцтовари» та «Віденська кава») за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду адміністративної справи по суті.

Заявник стверджує, що у його власності та у власності ОСОБА_2 перебувають зблоковані стаціонарні споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради винесено припис № 05/00/010/26518 "Про усунення порушень при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території міста Вінниці".

У подальшому, 20.07.2023 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 1806 "Про демонтаж зблокованих стаціонарних споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 на території Вінницької міської територіальної громади".

Пунктом 2.1 вказаного рішення рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконати демонтаж зблокованих стаціонарних споруд для провадження підприємницької діяльності (з вивісками "Канцтовари" та "Віденська кава") та привести земельну ділянку в стан придатний для подальшого використання з ліквідацією наслідків у строк до 01.10.2023 року.

Окрім того п. 2.3 цього рішення визначено, що у разі не виконання п. 2.1, призначити уповноваженою особою на виконання демонтажу комунальне підприємство "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху", термін проведення демонтажу до 01.12.2023 року (з подальшим відшкодуванням витрат землекористувачем, пов`язаних з проведенням демонтажу, транспортування і зберігання на спеціально відведеному майданчику, відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.04.2017 року № 800 зі змінами (у новій редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету міської ради від 22.06.2023 року № 1582).

Не погоджуючись із вказаним рішенням та наслідками прийняття такого рішення, заявник вказує на намір звернутися до суду із наступною окресленою позовною вимогою: визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1806 "Про демонтаж зблокованих стаціонарних споруд для провадження підприємницької по АДРЕСА_1 на території Вінницької міської територіальної громади".

Мотивуючи необхідність забезпечення позову, представник заявника вказує на те, що демонтаж вказаної у приписі тимчасової споруди призведе до незворотних фінансових наслідків для заявників. Зауважує, що демонтаж, транспортування, тривале зберігання споруди без експлуатації, може негативно вплинути на її стан, або навіть призведе до повного або часткового руйнування.

Окрім того, представник заявника посилається на очевидні ознаки протиправності рішення № 1806 від 20.07.2023 року, що проявляється у його невідповідності нормам Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про благоустрій населених пунктів" та Порядку демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території міста Вінниці, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.04.2017 року № 800.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 ст. 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вважає за необхідне повідомлення учасників справи, та виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, а також вказує на відсутність необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Отже, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Оцінюючи доводи заявника, суд керується наступними міркуваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є, зокрема, існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заявник стверджує про неправомірність прийнятого рішення, зокрема, акцентуючи увагу на п. 2.3 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.07.2023 року за № 1806, адже нежитлова будівля, розташована по АДРЕСА_1 , не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво), а тому його знесення є можливим виключно за рішенням суду. Так, заявник наголошує на тому, що місцева рада, приймаючи такі рішення виходить за межі свої повноважень.

Суд вважає за доцільне наголосити, що згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Натомість, відповідно до положень частини 4 цієї статті Закону, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Крім того, в оскарженому рішенні мова йде про демонтаж тимчасової споруди, а не про знесення самочинного будівництва (об`єкта нерухомого майна), тому покликання позивача на ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не свідчить про очевидну протиправність оскарженого рішення.

Суд вказує, що жодних документів, що посвідчували б право власності на об`єкт нерухомого майна, заявником до заяви про забезпечення позову не надано.

Принагідно суд зазначає, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та не є тим документом, на підставі якого можливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, а є виключно документом, який містить довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості.

Окрім того, до заяви про забезпечення позову не додано жодного документа, що підтверджував би отримання заявником дозволу від місцевої влади для встановлення тимчасової споруди на відповідній земельній ділянці з метою здійснення підприємницької діяльності в порядку, передбаченому Законом України "Про благоустрій населених пунктів, Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року.

Долучене до заяви про забезпечення позову обґрунтування не є дозвільним документом, а є лише складовою матеріалів погодження.

Суд підкреслює, що намір звернення до суду з приводу оскарження рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1806 від 20.07.2023 року, а також те, що на розгляді у Вінницькому окружному адміністративному суді знаходяться справа № 120/10331/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.04.2017 року № 800 "Про викладення рішення виконавчого комітету міської ради від 12.06.2014 року № 1349 "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд" у новій редакції, - не можуть свідчити про його очевидну протиправність.

Суд наголошує, що для правової оцінки рішення № 1806 від 20.07.2023 слід провести розгляд справи по суті, встановити фактичні обставини справи та дати їм оцінку через призму застосовних норм права.

З огляду на вищезазначене, суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди своїм правам та інтересам позивач посилається на те, що у разі демонтажу тимчасової споруди йому буде завдано значних матеріальних збитків, оскільки вказане може призвести до її руйнування.

З цього приводу, суд вказує на послідовність дій суб`єкта владних повноважень, спрямовану на додержання балансу інтересів при реалізації повноважень та охорони прав власності на майно, гарантованих ст. 41 Конституції України, зокрема наданням заявнику можливості самостійно демонтувати тимчасові споруди, що передбачено п. 2.1 рішення.

У той же час, підпунктом 2.3 рішення від 20.07.2023 за № 1806 передбачено, що у разі невиконання п. 2.1 призначити уповноваженою особою на виконання демонтажу КП "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху".

Посилаючись на зміст наведених вище пунктів рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.07.2023 за № 1806, представник заявника зазначив, що у разі не виконання вимог рішення до 01.10.2023, відповідач може демонтувати будівлі власними силами.

Разом із тим, вказані посилання представника щодо можливого проведення робіт з демонтажу будівлі ще до вирішення по суті адміністративної справи, у разі звернення заявника до суду з відповідним позовом, а також руйнування тимчасово споруди внаслідок відсутності експлуатації базуються виключно на припущеннях заявника.

З огляду на це суд вважає, що твердження заявника щодо очевидної небезпеки заподіяння шкоди його майновим правам та інтересам є голослівними, а наведені ним аргументи не доводять, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому унеможливить захист його прав або ускладнить виконання рішення суду.

Із наведеного слідує, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень ст. 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки представником позивача не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Альчук Максим Петрович