Справа № 320/7085/22
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7085/22 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника відповідача Гордієнка К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 17.02.2022 №0-1013.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що податковим органом не дотримано процедури оформлення спірного рішення щодо визначення звітних періодів справляння податку, відсутні обов`язкові реквізити та розрахунок суми податку.

Крім того, позивачка наголосила, що контролюючий орган має обов`язок направити податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до 01 липня, що настає за базовим податковим періодом, у той час, як оскаржуване рішення охоплює одразу два роки.

Також позивачка зазначила, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено безпідставно, без встановленої органом місцевого самоврядування ставки такого податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність спірного рішення.

Позивачка, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, через порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Неявка апелянта не перешкоджає розгляду справи по суті, що передбачено ч. 2 ст.313 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що у власності позивачки з 31.03.2020 перебуває об`єкт нерухомого майна офісно-торгівельна будівля загальною площею 1395,5 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

17.02.2022 року Головним управлінням ДПС у Київській області сформовано податкове повідомлення-рішення №0-1013, яким платнику податків ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2021 рік у розмірі 83730,00 грн., та податковий період 2020 рік у розмірі 49432,00 грн.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України (надалі - Кодекс № 2755) визначено, що цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 16 Кодексу №2755 платник податків зобов`язаний: 16.1.2 - вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; 16.1.3 - подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; 16.1.4 - сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (п.8.1 ст.8 Кодексу №2755).

Відповідно до п.10.1.1 ст.10 Кодексу №2755 податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України закріплено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Положеннями підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (пп 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено, що у власності позивачки перебуває об`єкт оподаткування - офісно-торгівельна будівля із базою оподаткування - 1395,5 кв.м.

Тарасівська сільська ради прийняла два рішення з приводу податку на нерухомість, а саме від 01.07.2019 №10 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік в селах Тарасівка та Нове» та від 06.08.2020 №8 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік в селах Тарасівка та Нове».

Ці рішення стали підставою для прийняття відповідачем спірного рішення і факт їх оприлюднення не є спірним.

Наведеними рішеннями Тарасівською сільською радою встановлено ставку місцевого податку, яка для торгівельних будівель становила 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного періоду за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приймаючи рішення суд першої інстанції послався на правові висновки Верховного суду зроблені у постанові від 01.02.2023 у справі №2240/3410/18, які він має прийняти до уваги відповідно до положень ст.242 КАС України.

Як наголошено у вказаному рішення касаційної інстанції, вирішуючи спір по суті, важливим для врахування є те, що предметом оскарження у таких справах є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте на виконання податковим органом своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання.

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів, хоча і визначені у тому числі Податковим кодексом України, є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

У межах спірних правовідносин прийняті органом місцевого самоврядування рішення - є нормативно-правовими актами, приписи яких зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини та вищенаведені норми закону і правові позиції Верховного суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідачем доведено правомірність спірного рішення як таке, що прийнято відповідно до вищевказаних норм закону.

Апелянтом вказане не спростовано, через що доводи скаржника не заслуговують уваги, податок підлягає сплаті, оскільки відсутні підстави для звільнення позивача від сплати податків за нерухомість.

Крім того, одне з рішень Тарасівської сільської ради, яким встановлено ставку місцевого податку дійсно було прийнято вже після 15 липня, проте, податковий орган, у силу приписів пп 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України, має право використати ставку попереднього періоду, зокрема визначену у рішенні від 01.01.2019 №10.

З приводу доводів апелянта щодо порушення порядку прийняття спірного рішення, зокрема щодо строків його прийняття, то суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено, зокрема, підпунктом 266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу". Отже, починаючи з 01 січня 2018 року податковий орган має 1095 днів для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а всі наведені доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 29.09.2023.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель