Справа № 160/3878/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2023 року Справа № 160/3878/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана через систему «Електронний суд» його представником адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем, до військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.12.2022 до 31.12.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.12.2022 до 31.12.2022.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у грудні 2022 року він брав участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах. Однак відповідачем не було виплачено йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за грудень 2022 року. На запит представника позивача щодо надання інформації про підстави невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди військовою частиною НОМЕР_1 таких підстав не повідомлено. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди за грудень 2022 року, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано у військової частини НОМЕР_1 : належним чином засвідчені копії наказів (витягів з наказів) щодо проходження позивачем військової служби (зарахування до списків особового складу) у військовій частині НОМЕР_1 ; відомості з підтверджуючими доказами (довідку, картку особового рахунку) про нарахування та виплату позивачеві за період з 01.12.2022 до 31.12.2022 грошового забезпечення (із зазначенням усіх складових) та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022; довідку про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 01.12.2022 до 31.12.2022; постановлено надати суду витребувані докази у строк для подання відзиву.
20.03.2023 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. У пункті 9.7 доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника). На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 68 від 04.01.2023 (пункт 10) відповідно до 5 Розділу XVI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 за відмову від виконання бойового завдання премія за грудень 2022 року позивачу не виплачувалась. Крім того, відповідно до додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, не виплачувалась. Підставою для видачі зазначених наказів стосовно позивача був рапорт командира 3 МР капітана ОСОБА_2 від 21.12.2022 вих. № 2036, який був направлений на резолюцію командиру військової частини НОМЕР_1 , де було призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями 3 механізованої роти механізованого батальйону щодо виконання обов`язків військової служби під час дії воєнного стану. У рапорті командира 3 МР капітана ОСОБА_2 від 21.12.2022 вих. № 2036 було чітко зазначено причини та умови невиконання наказу. Враховуючи характер вчиненого позивачем правопорушення, його підвищену небезпечність в умовах воєнного стану, перебування позивача у зоні бойових дій, а також, що такі дії позивача підривають авторитет військовослужбовця, командиром було прийнято рішення не виплачувати премію та додаткову винагороду позивачу.
До відзиву відповідачем було додано копію картки особового рахунку ОСОБА_1 за грудень 2022 року, копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 № 186, від 06.07.2022 № 191, від 04.01.2023 № 68, від 21.12.2022 № 4097, копію рапорту командира МБ від 21.12.2022 вих. № 2036.
31.03.2023 до суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про долучення до матеріалів справи довідки № 1216 від 20.03.2023 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позовну заяву було подано в межах встановленого строку, оскільки додаткову винагороду за грудень 2022 року відповідач мав виплатити до 31.01.2023. Відповідачем не надано суду матеріали службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2022 на підставі рапорту командира 3 МР капітана ОСОБА_2 від 21.12.2022, та відомостей на підтвердження обізнаності позивача з бойовим наказом/завданням. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2023 № 68 було позбавлено ОСОБА_1 виплати премії, тоді як предметом спору є невиплата додаткової винагороди. У відзиві не наведено обґрунтованих підстав для невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за грудень 2022 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022, на яке посилається відповідач як на підставу невиплати додаткової винагороди, не є нормативно-правовим актом. Оскільки відповідно до наданої відповідачем довідки № 1216 від 20.03.2023 позивач брав участь у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 01.12.2022 до 31.12.2022, відповідач мав виплатити йому додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах.
10.04.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана його представником, про уточнення позовних вимог, яку ухвалою суду від 17.04.2023 було повернуто позивачеві.
20.04.2023 надійшло клопотання представника позивача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 21.04.2023.
Станом на час розгляду справи заперечення до суду не надійшли. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 186 від 01.07.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) № 105-РС від 30.06.2022, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 01.07.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 191 від 06.07.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено командиром відділення штабних машин взводу штабних машин роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.
Рапортом від 21.12.2022 (вих. № 2036) командир 3 МР капітан Є. Шишов доповів командиру МБ про те, що зазначений у рапорті особовий склад 3 МР, у тому числі командир бойової машини-командир відділення молодший сержант ОСОБА_1 , відмовляється виконувати поставлене бойове завдання.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.12.2022 № 4907 «Про призначення службового розслідування» з метою встановлення причин та умов відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями 3 механізованої роти механізованого батальйону та на підставі рапорту від 21.12.2022 № 2036 призначено службове розслідування, проведення якого доручено провести у строк до 12.01.2023.
04.01.2023 було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за грудень 2022 року» від 04.01.2023 № 68, яким наказано виплатити таку премію військовослужбовцям, крім зазначених у пунктах 6, 7, 8, 9, 10, 12 цього наказу).
У пункті 10 наказу від 04.01.2023 № 68 зазначено, що відповідно до пункту 5 Розділу XVI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за невихід на службу без поважних причин, самовільне залишення частини, відсутність на службі, вживання алкогольних напоїв, відмову від виконання бойового наказу не виплачувати премію за грудень 2022 року у повному обсязі, у тому числі командиру бойової машини-командиру механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону молодшому сержанту ОСОБА_1 (рапорт командира МБ від 03.01.2023 № 12).
Представником позивача адвокатом Шиловим В.Ю. було надіслано адвокатський запит (вих. № 14 від 01.02.2023) командиру військової частини НОМЕР_1 щодо надання, зокрема, пояснень та документів про причини невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за грудень 2022 року.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2023 № 883 на адвокатський запит представника позивача було надано картку особового рахунку ОСОБА_1 за січень 2023 року та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 186 від 01.07.2022. Також було повідомлено, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 військова частина НОМЕР_1 здійснює заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, у зв`язку з чим надання деяких документів на даний час не є можливим, зважаючи на великий обсяг та підготовку даних документів підрозділами.
Згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_1 за січень 2023 року позивачу було нараховано грошове забезпечення в сумі 8555,63 грн, з урахуванням утриманого військового збору сума до виплати 8427,30 грн. У картці відображено відомості про утримання премії в сумі 7576,30 грн. Відомості про нарахування і виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у картці особового рахунку за січень 2023 року відсутні.
У доданій до позовної заяви виписці по картці/рахунку позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період 01.01.2023-31.01.2023 містяться відомості про надходження 8427,30 грн.
Відповідно до виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки від 20.03.2023 № 1216 молодший сержант ОСОБА_1 у період з 14.08.2022 до 21.08.2022, з 21.08.2022 до 22.10.2022, з 06.11.2022 до 14.11.2022, з 26.11.2022 до 05.12.2022, з 05.12.2022 до 02.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. У довідці зазначено, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за грудень 2022 року.
Щодо строку звернення до суду з даним адміністративним позовом суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
На військовослужбовців поширюється дія КЗпП України у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості стосовно строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення.
Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні спорів з подібними правовідносинами, а саме у постанові від 29 вересня 2021 року (справа № 160/8332/20), від 24 вересня 2020 року (справа № 806/2883/17), від 13 січня 2020 року (справа № 814/1007/16), від 11 липня 2019 року (справа № 814/2789/16), від 1 грудня 2019 року (справа №823/726/16), від 12 травня 2022 року (справа № 280/9017/20).
Частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 18.07.2022 (до внесення змін Законом № 2352-IX від 01.07.2022), було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
19.07.2022 набрав чинності Закон № 2352-IX від 01.07.2022, яким частини першу і другу вказаної статті викладено у новій редакції.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відповідно до пункту 1 глави ХІХ КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на території України було встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Даний адміністративний позов ОСОБА_1 надійшов до суду 28.02.2023, тобто в межах строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє станом на час розгляду справи.
Статтею 4 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 вирішено Кабінету Міністрів України невідкладно:
1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні;
2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац другий пункту 1 Постанови № 168).
Згідно з пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
За змістом пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України надано окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, згідно із підпунктом п. 9.7 якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно зі статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку).
У межах спірних правовідносинах заявлено позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди за грудень 2022 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року.
Відповідач у відзиві не зазначив реквізитів (дати і номеру) і не надав суду доказів на підтвердження видачі командиром військової частини НОМЕР_1 наказу щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за грудень 2022 року на підставі п. 9.7 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 за відмову від виконання бойового наказу.
Підставою для невиплати позивачеві премії за грудень 2022 року у наказі № 68 від 04.01.2023 зазначено рапорт командира МБ від 03.01.2023 № 12, без конкретизації за яке саме порушення позивача було позбавлено премії.
Докази ознайомлення позивача із проведенням службового розслідування стосовно нього матеріали справи не містять.
Також відповідачем не було надано суду матеріали службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.12.2022 № 4907, з актом службового розслідування, який мав містити, зокрема, висновки службового розслідування та пропозиції щодо притягнення винної особи до відповідальності.
Відомості про прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та видачу відповідного наказу у матеріалах справи відсутні.
За вказаних обставин відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач у грудні 2022 року відмовився від виконання бойового наказу, що було б підставою для невключення його до наказу про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року.
Суд зазначає, що відповідач не довів правомірності оскаржуваної бездіяльності. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, за період з 01.12.2022 до 31.12.2022.
Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.12.2022 до 31.12.2022, суд зазначає таке.
У наданій військовою частиною НОМЕР_1 довідці № 1216 від 20.03.2023 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зазначено про те, що він брав участь у таких заходах, зокрема, у спірний період. Однак відомості про те, що позивач брав участь у таких заходах, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у довідці № 1216 від 20.03.2023 не зазначено.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи відомостей про наявність підстав для виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.12.2022 до 31.12.2022 відповідно до абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.
На підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією № 31Е2-РМАХ-8ТМ8-4К78 від 25.02.2023.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Матеріали справи не містять документального підтвердження понесення позивачем інших судових витрат, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.12.2022 до 31.12.2022.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.12.2022 до 31.12.2022, з урахуванням виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходженя: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 29.09.2023.

Суддя В.В. Рянська