Справа № 380/1784/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/1784/23 пров. № А/857/8600/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 380/1784/23 (головуючий суддя Кравців О. Р., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2023 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 63976,64 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби йому протиправно не виплачено усіх належних сум та компенсацій. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснено із затримкою він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на підставі ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України та на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2018 по 27.01.2023 в сумі 10000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 45346 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції застосував норми закону, які не підлягають застосуванню в даному випадку та здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшивши його в 6 разів шляхом незрозумілих, непрозорих та надуманих математичних розрахунків.

Крім того, з прийнятим рішенням не погодився також відповідач Військова частина НОМЕР_1 та подала апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 05.01.2018, однак з позовною заявою про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивач звернувся до суду аж через 4 роки. На думку апелянта вимога позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не підлягає задоволенню, адже не відповідає способу захисту прав військовослужбовців прямо передбаченому законодавством. Крім того, Військова частина НОМЕР_1 не згідна зі способом обрахунку середнього грошового забезпечення наведеним в позовній заяві.

Відповідачем поштою надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні даної апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №4 (по стройовій частині) від 05.01.2018 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 06.01.2018 звільнено з військової служби, знято з продовольчого забезпечення по загальновійськовій нормі та з усіх видів забезпечення (а.с. 5).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №380/1384/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.09.2010 по 05.01.2018 з урахуванням правової оцінки суду та з урахуванням вже виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року змінено та доповнено абзац третій резолютивної частини рішення наступними словами: «нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 05.01.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця)». В решті рішення суду залишено без змін.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 зазначені суми на виконання вказаних рішення судів були виплачені позивачу 27.01.2023 в розмірі 82910,71 грн. (а.с. 6).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскільки позивач не оскаржив рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації, то апеляційний суд не переглядає оскаржуване рішення суду в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 63976,64 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 стосується питання застосування частини другої статті 117 КЗпП України у випадку, якщо безпосередньо після звільнення між працівником і роботодавцем не виникло спору щодо належних звільненому працівникові сум.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд уже викладав висновок щодо підстав для стягнення з роботодавця середнього заробітку відповідно до статті 117 КЗпП України у згаданому контексті.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 Верховний Суд зазначив, що «Аналіз наведених положень свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні».

У справі №380/1784/23 апеляційний суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через 3 роки після звільнення. З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

З обставин, установлених у цій справі, випливає, що позивач був звільнений з військової служби у січні 2018 року, і безпосередньо після звільнення у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум.

Позивач у серпні 2021 року звернувся до суду з вимогами про стягнення індексації грошового забезпечення.

Отже, у цій справі спір про належні позивачеві суми при звільненні виник через більш ніж три роки після звільнення, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає хибним висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 380/1784/23 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зобов`язання вчинити дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук