Справа № 120/5728/23
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5728/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

28 вересня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В травні 2023 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

2. Позов мотивований тим, що позивач у спірних відносинах не є автомобільним перевізником, тому не може бути суб`єктом відповідальності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що 18.04.2023 постановою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області №358560 на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн. за порушення передбачене абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водночас позивач не погоджується із зазначеною постановою та вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскільки у спірних правовідносинах він не є перевізником, а лише власником транспортного засобу, який в свою чергу використовується іншим суб`єктом господарювання (перевізником), а саме ТОВ "ТТ і КО".

6. Окрім того вказує, що транспортний засіб, перевірку якого було проведено відповідачем, перебував на кінцевій зупинці маршруту, пасажирів у салоні маршруту не було, їх посадка чи висадка не здійснювалась. Таким чином, твердження сторони позивача щодо здійснення перевезення зазначеним транспортним засобом за відсутності документів (в даному випадку - відсутність схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567 є власним припущенням перевіряючих, адже фактичного перевезення не було зафіксовано.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.04.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, шляхом проведення заходів державного контролю, а саме рейдової перевірки здійснили перевірку по вул. Привокзальна, 1, 135м. Вінниця транспортного засобу 09202 Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 .

8. За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №356006 від 03.04.2023, в якому зафіксовано, що на момент проведення перевірки у водія відсутні документи, визначені положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567, а саме перевезення пасажирів за маршрутом №135 м. Вінниця - с. Малі Крушлинці транспортним засобом Богдан державний номерний знак НОМЕР_1 , який не вписаний до Єдиного державного реєстру, як засіб провадження господарської діяльності. Також вказано, що у водія на момент перевірки документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду.

9. На підставі зазначених в Акті №356006 від 03.04.2023 порушень, відповідачем 18.04.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №358560, якою вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 гривень.

10. Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

13. Згідно п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

14. Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-III), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

15. Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

16. Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

17. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

18. Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

19. Статтею 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

20. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

21. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

22. Таким чином, законодавство зобов`язує автомобільного перевізника та водія під час здійснення своїх функцій мати при собі документи, на підставі яких здійснюється перевезення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

23. Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено факт порушення позивачем вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

24. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

25. Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

25. Отже, із наведених вище норм законодавства слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону покладається виключно на автомобільних перевізників.

26. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).

27. Згідно з п.14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

28. Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

29. Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п.20 Порядку №1567).

30. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

31. Згідно з пунктом 22 Порядку №1567, у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

32. В силу вимог статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

33. Відповідно до ст.39 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

34. Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

35. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 40 Закону №2344-III, водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

36. Отже, вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачений обов`язок водія, у разі здійснення регулярних пасажирських перевезень, мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

37. Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III.

38. Щодо доводів апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", то суд зазначає наступне.

39. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

40. Згідно з частиною 1 статті 29 Закону № 2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

41. В підтвердження того, що позивач в спірних правовідносинах не є перевізником, останній покликається на те, що між ним та ТОВ "ТТ і КО" 01.12.2022 був укладений договір оренди транспортного засобу №1. За вказаним договором автобус марки "Богдан", номерний знак НОМЕР_2 був переданий строком на 1 рік в строкове платне користування ТОВ "ТТ і КО".

42. Разом з тим, такий доказ не може бути визнаний належним в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже укладання вищезазначеного договору лише засвідчує намір позивача передати в оренду відповідний транспортний засіб, однак не свідчить про реалізацію таких намірів.

43. Водночас в підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 в даному випадку є перевізником в розумінні Закону № 2344-ІІІ представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено копію тимчасового реєстраційного талону серії ХХР №040760.

44. Визначаючись із тим, чи можливо на підставі таких доказів встановити особу-перевізника, суд враховує наступне.

45. Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379 затверджено Інструкцію про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, яку 27 січня 2011 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 123/18861 (далі - Інструкція № 379).

46. Розділом 6 цієї Інструкції визначено порядок видачі тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби.

47. Відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

48. Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 804/8740/16 зазначив, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, але його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-ІІІ.

49. Таким чином, у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, обов`язковим для автомобільного перевізника документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

50. В даному випадку, як вже зазначалось вище, згідно з наданої відповідачем копії тимчасового реєстраційного талону серії ХХР №040760 користувачем транспортного засобу "Богдан" НОМЕР_3 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ФОП ОСОБА_1 .

51. Відтак з огляду на подані відповідачем докази слід дійти висновку, що ФОП ОСОБА_1 з метою користування (розпорядження) транспортним засобом "Богдан" А09202 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , пройшов процедуру отримання тимчасового реєстраційного талону, яка визначена Інструкцією № 379, та, поза розумним сумнівом, набув право користування (розпорядження) таким транспортним засобом.

52. А відтак саме ФОП ОСОБА_1 в даному випадку є автомобільним перевізником, адже пройшов визначену процедуру набуття права користування (розпорядження) транспортним засобом "Богдан" А09202 (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримавши тимчасовий реєстраційний талон на цей транспортний засіб.

53. За таких обставин слід визнати безпідставними посилання апелянта на те, що в даному випадку ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, адже докази, на які посилається позивач спростовуються наданими відповідачем документами.

54. Щодо тверджень апелянта на помилковість висновків акту №356006 про те, що на момент проведення перевірки у водія відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, колегія суддів зазначає наступне.

55. Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 №278 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 за № 408/17703 (далі - Порядок №278) встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

56. Згідно із п. 1.3 Порядку №278 якого автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

57. Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України (п. 1.4 Порядку №278).

58. Відповідно до п. 2.1 Порядку №278, паспорт маршруту, окрім іншого, включає:

- схему маршруту;

- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень).

59. Як слідує із матеріалів справи, за наслідком проведеної 03.04.2023 перевірки належного позивачу на праві користування транспортного засобу, посадовими особами було встановлено відсутність у водія на момент проведення перевірки схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості проїзду. Відповідні обставин зафіксовано в Акті №356006 та слугували підставою для прийняття постанови №358560 від 18.04.2023.

60. Разом із тим, на підтвердження протиправності оскаржуваної у даній справі постанови, позивачем до відповіді на відзив долучено відповідні схеми маршруту, розклад руху та таблицю вартості проїзду.

61. Ознайомившись із матеріалами відеофіксації, долученими до матеріалів справи, судом встановлено, що під час проведення перевірки 03.04.2023 водієм транспортного засобу було пред`явлено паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень приміського маршруту загального користування, який працює в звичайному режимі. Назва маршруту №135 м. Вінниця (центральний автовокзал) - с. Малі Крушлинці).

62. Факт пред`явлення водієм відповідного паспорту маршруту, окрім відеоматеріалів, також підтверджується фотокопіями титульного аркушу цього паспорту, які були здійснені посадовими особами відповідача та долучені до відзиву на позовну заяву.

63. В той же час, як слідує із матеріалів відеофіксації, відповідний паспорт маршруту не був врахований перевіряючими оскільки розроблений іншим перевізником - ТОВ "ТТ і КО".

64. При цьому, доказів наявності між позивачем та ТОВ "ТТ і КО" договірних відносин щодо співпраці для забезпечення перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування на маршруті №135 суду не надано та не повідомлено про існування таких обставин.

65. Більш того, про відсутність даних обставин свідчить те, що основним доводом позивача в позовній заяві щодо протиправності оскаржуваної постанови було те, що ФОП ОСОБА_1 не є перевізником за маршрутом №135. Проте, такі посилання позивача були оцінені судом критично та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

66. Отже, факт відсутності у водія відповідних документів на момент перевірки підтверджується матеріалами відеофіксації з нагрудних камер перевіряючих, а також наявним в матеріалах справи Паспортом маршруту №135.

67. Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

68. У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

69. Тому оскаржувана постанова про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу від 18.04.2023 № 358560 прийнята в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а тому підстави для її скасування відсутні.

70. За вказаних обставин суд зазначає, що з огляду на встановлені в ході перевірки порушення та зазначені вище норми чинного законодавства України, відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову, а тому остання скасуванню не підлягає.

71. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

72. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

73. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

74. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

75. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

76. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.