Справа № 380/14252/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 рокусправа № 380/14252/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянула у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Андрея Митрополита, 10, ) Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ), в якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №07 від 02.03.2023 про відмову у пизначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 26, п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 23.02.2023 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26, п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що після досягнення необхідного пенсійного віку звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №07 від 02.03.2023 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутню необхідного стажу. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою від 26.06.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії. У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 06.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років звернувся позивач, надавши пакет документів. Для прийняття рішення за результатами поданих позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві. За результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України м.Києві було винесено рішення №07 від 02.03.2023 про відмову в призначенні пенсії. Після опрацювання наданих позивачем документів, його страховий стаж становить 21рік 08 місяці 14днів (необхідно 29років). З огляду на викладене, відповідач 1 вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Згідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер,трудова книжка,військовий, довідка про стаж) загальний страховий стаж складає 21 рік 8 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Щодо зарахування періоду з 24 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року (1 місяць 16 днів) в потрійному розмірі, то відповідач зазначає, що підстави для зарахування на пільгових умовах вказаного позивачем стажу відсутні, оскільки дане пільгове обчислення стажу є передбачене тільки для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Водночас, позивач звернувся за призначенням пенсії згідно із Законом № 1058. Також, на думку відповідача, не заслуговує на увагу і посилання позивача на ст. 115 Закону № 1058, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. Згідно з поданими документами позивач права на пенсійну виплату немає. Також відповідач зазначив, що позивач матиме право на пенсійну виплату 28.07.2027, при набутті необхідного страхового стажу. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. З огляду на викладене, відповідач 2 вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд отримав відповіді позивача на відзиви відповідачів, в яких вважає доводи відповідачів непереконливими.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , згідно з данимих трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 09.01.1980, 27.10.1979 прийнятий в члени колгоспу;

- записи №1-№2 (с.2, трудової кн.), прийнятий трактористом в колгосп імені Чкалова Новопсковського району Ворошиловградської області з 27.10.1979 по 10.12.1982 (3 роки, 1 місяць, 13 днів);

-у період з 10.02.1980 по 05.08.1980 проходив навчання по програмі підготовки водіїв у Старобільській автошколі. Безспірним є зарахування до стажу військову службу з 14.11.1980 по 24.10.1982, що підтверджується формою РС право із пенсійної справи №07;

-записи №3-№6 (с.4, с.5 трудової кн.), прийнятий водієм 3 класу у Сєвєродонецький приборобудівельний завад НПО «Імпульс» з 31.01.1983 по 15.05.1990 (7 років, 3 місяці, 15 днів);

-записи №7-№8 (с.6-с.7 трудової кн.), прийнятий кочегаром Новоросошанської середньої школи з 05.10.1990 по 24.04.1991 (6 місяців, 19 днів);

-записи №9-№10 (с.8-с.9 трудовоїкн.), прийнятий водієм 1 класу у Новопсковське обєднання кролеводів з 19.11.1991 по 26.06.1992 (7 місяців, 7 днів);

-записи №11-№12 (с.10-с.11 трудової кн.), прийнятий членом колгоспу імені Чкалова Новопскбвського району Луганської області з 09.07.1992 по 31.05.1994 (1 рік, 10 місяців, 22 дні);

-записи №13-№14 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий робочим на ділянку по ремонту і будівництву доріг в Орендне підприємство ПМК-4 смт. Новопсков з 14.09.1994 по 29.06.1994 (14 днів);

-записи №15-№16 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий робочим на ділянку по ремонту і будівництву доріг в ДП «Строітель-1» з 29.06.1994 по 04.04.1995 (9 місяців, 6 днів);

-записи №17-№18 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий машиністом бульдозера КП «Меркурій» з 04.04.1995 по 21.11.1995 (7 місяців, 17 днів);

-записи №19-№21 (с.14-с.17 трудової кн.), прийнятий на роботу водієм автогаража колгоспу імені «Мічуріна» з 22.06.1998 по 31.03.2000(1 рік, 9 місяців, 9 днів);

У трудовій книжці НОМЕР_3 від 01.04.2000 містяться записи, що підтверджують 10 років 11 місяців 9 днів загального трудового (страхового) стажу, а саме:

-записи №1-№2 (с.2, с.3 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 01.04.2000 по 14.11.2005(5 років, 7 місяць, 13 днів);

-записи №3-№4 (с.4, с.5 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 22.11.2005 по 31.03.2006 (4 місяці, 9 днів);

-записи №5-№6 (с.6, с.7 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 01.04.2006 по 03.11.2005 (7 місяць, 2 дні);

-записи №7-№8 (с.6, с.9 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 22.11.2006 по 29.03.2007 (4 місяці, 7 днів);

-записи №9-№10 (с.10, с.11 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 30.03.2007 по 23.11.2007 (7 місяць, 24 дні);

-записи №11-№12 (с.10, с.13 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 03.12.2007 по 23.03.2008 (З місяці, 20 днів);

-записи №13-№14 (с.14, с.15 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 24.03.2008 по 16.10.2008 (6 місяців, 24 дні);

-записи №15-№16 (с.14, с.17 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 27.10.2008 по 22.03.2009 (4 місяці, 23 дні);

-записи №17-№18 (с.16, с.19 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 23.03.2009 по 09.10.2009 (6 місяців, 16 днів);

-записи №19-№20 (с.19, с.20 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 27.10.2008 по 22.03.2009 (4 місяці, 23 дні);

-записи №21-№22 (с.20, с.21 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ «Промінь» з 25.03.2010 по 17.08.2010(4 місяці, 23 дні);

-записи №23-№24 (с.22, с.23 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 18.02.2021 по 13.12.2021 (9 місяці, 25 днів);

Окрім стажу, згідно із записами у трудовій книжці відповідно до даних персоніфікованого обліку (форма PC-право із пенсійної справи 07) до страхового стажу зараховано періоди:

-10.12.2018-07.12.2019 догляд за пенсіонером (11 місяців, 28 днів);

-10.12.2019-24.03.2020 догляд за пенсіонером (3 місяці 15 днів);

-25.03.2020-30.04.2020 догляд за пенсіонером (2 місяці);

-04.01.2022-02.03.2022 допомога по безробіттю (2 місяці);

-01.07.2022- 0.09.2022 військова служба (3 місяці). Всього разом: 1рік 10 місяців 13днів.

Відповідні записи скріплені печатками підприємства та підписами уповноважених осіб.

Згідно з довідкою №268 від 05.02.2023, виданою Військовою частиною НОМЕР_4 Міністерства оборони України, позивач у період з 24.02.2022 по 10.04.2022, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі районах проведення антитерористичної операції на території Доненької та Луганської областей.

23.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданих позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

За результатами розгляду заяви, поданої позивачем, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №07 від 02.03.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Як видно із змісту рішень, було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

За змістом п. 1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Згідно із пунктом «а» статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 за № 310 (надалі, також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.93 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення «трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за №таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

Щодо застосування Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, то суд зазначає таке.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, відповідно до п. 20 Порядку №637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці мають бути вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Також абзацами 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, здійснювана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відтак, аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд встановив, що трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи позивача у колгоспі з 27.10.1979 по 31.03.2000. Отже, будь-які сумніви щодо правдивості цих записів та вчинення їх відповідно до закону відсутні.

Більше того, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку а загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на першій сторінці печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка).

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058 право на призначення пенсії після досягнення 60 років за наявності трудового стажу, зокрема з 01.01.2022 по 31.12.2022 становить не менше 29 років. Відповідно ж до поданих позивачем документів про стаж загальний трудовий стаж позивача складає 21 рік 8 місяців 14 днів, що є не достатнім для призначення пенсії.

Таким чином, відповідач, зазначаючи в оскаржуваному ршенні, що стаж позивача складає 21 рік 8 місяців 14 днів не спромігся обґрунтувати такого висновку. Тобто як для позивача, так і для суду невідомі є підстави, з яких відповідач прийняв саме таке рішення.

Одним із критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень є обґрунтованість такого рішення (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), що включає в себе прийняття рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд встановив, що відповідач не дотримавс цього критерію приймаючи оскаржуване рішення, тому це рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо аргументів відповідача про відмову зарахувати до пільгового страхового стажу роботи з розрахунку один місяць служби за три, під час проходження військової служби в особливий період (безпосередня участь в бойових діях) за такі періоди: з 24.02.2022 по 10.04.2022, суд зазначає таке.

Статтею 57 Закону №1788 встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232).

У розумінні ч.1 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

З огляду на ч.6 ст.2 Закону №2232, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.

Основні засади державної політики усфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011ХІІ (далі за текстом Закон №2011), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 12 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.8 Закону №2011 час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону Україн`и, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі за текстом Положення №530).

Відповідно до п.2.3 Положення №530 при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу) один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Із аналізу зазначених норм встановлено, що період військової служби під час якої особа брала участь в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.

Викладене узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.06.2018 р. у справі №348/347/17, від 30.07.2019 р. у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 р. у справі №185/4140/17, від 16.06.2020 р. у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 у справі №1.380.2019.003739 (провадження №К/9901/13144/20).

Суд встановив, що позивач з 24.02.2022 по 10.04.2022 був мобілізований до Збройних Сил України.

Відповідно до довідки №268 від 05.02.2023, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 Міністерства оборони України, позивач у період з 24.02.2022 по 10.04.2022, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності.суверенітету та територіальної цілісності України в районі районах проведення антитерористичної операції на території Доненької та Луганської областей.

Таким чином, періоди участі позивача в антитерористичній операції з 24.02.2022 по 10.04.2022 підлягають зарахуванню до страхового стажу із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зауважує, що ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що право позивача порушено саме рішенням №07 від 02.03.2023 про відмову в призначенні пенсії, а не діями Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування до його трудового та страхового стажу певних періодів роботи, не зарахування до страхового стажу роботи в пільговому обчисленні.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №07 від 02.03.2023 винесено протиправно, є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що відповідачем прийнято протиправне рішення, тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23.02.2023, зарахувавши до трудового та страхового стажу позивача з розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги в якій позивач просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, то суд зазначає, що задоволення позовної заяви в такий спосіб порушить принцип дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії та саме призначення пенсії, тому у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Судовий збір в зв`язку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Андрея Митрополита, 10, ) Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №07 від 02.03.2023 про відмову у пизначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.02.2023, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.