Справа № 640/35349/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рахункової палати на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2022 у справі за адміністративним позовом Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" до Рахункової палати про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Рахункової палати від 12.10.2021 №24-3 в частині допущення Державною установою «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» у серпні - вересні та грудні 2018 року витрачання бюджетних коштів у сумі 3 627,6 тис. грн. на придбання комп`ютерної техніки, що не відповідало затвердженим кошторисом бюджетним асигнуванням за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», пункт 5 Рішення

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2022 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Рахунковою палатою України з 26.07.2021 по 10.09.2021 проведено аудит Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» та складено акт від 10.09.2021 №01-08-10/81 «Про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, спрямованих Державній установі «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України», що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, на реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально - виконавчої служби України у 2018 - 2019 та першому півріччі 2020 року».

За результатами здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) складено Звіт про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, спрямованих Міністерству юстиції України на виконання покарань установами і органами Державної кримінально - виконавчої служби України, а також використання і розпорядження об`єктами державної власності, належними державі матеріальними та іншими активами, що мають фінансові наслідки для державного бюджету, який був обговорений на засіданні Рахункової палати.

За результатами обговорення звіту прийнято рішення Рахункової палати від 12.10.2021 № 24-3.

Пунктом 5 рішення встановлено, що Державною установою «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» (далі - ЦОЗ ДКВС України) у серпні - вересні та грудні 2018 року витрачено бюджетних коштів у сумі 3 627,6 тис. грн. на придбання комп`ютерної техніки, що не відповідало затвердженим кошторисом бюджетним асигнуванням за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар». Відповідно до пункту 31 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України порушення встановлених вимог щодо застосування бюджетної класифікації становить порушення бюджетного законодавства і згідно з нормою абзацу четвертого частини першої статті 119 Бюджетного кодексу України мають ознаки нецільового використання бюджетних коштів. Згідно з пунктом 24 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства.

Листом Рахункової палати від 09.11.2021 № 08-2779 на адресу ЦОЗ ДКВС України направлено копії згаданих звіту та рішення, які отримано 10.11.2021 за вх. №7199/ЦА-21.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем за бюджетні кошти не придбавався товар, вартість якого перевищує 6000 гривень включно без податку на додану вартість, а відповідно такі товари відносяться до КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства регулюються Бюджетним кодексом України (далі - БК).

Відповідно до пунктів 24, 31 частини першої статті 116 БК порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: нецільове використання бюджетних коштів; порушення встановлених вимог щодо застосування бюджетної класифікації.

Згідно частини першої статті 119 БК нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

За визначенням пунктів 3, 6, 8 статті 2 БК бюджетна класифікація - єдине систематизоване згрупування доходів, видатків, кредитування, фінансування бюджету, боргу відповідно до законодавства України та міжнародних стандартів; бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач вказував, що відповідачем неправомірно здійснено закупівлю комп`ютерного обладнання за кошторисом бюджетного асигнування за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», оскільки таку закупівлю слід класифікувати за КЕКВ 3110 «Придбання обладнання і предметів довгострокового користування».

Так, Економічну класифікацію видатків бюджету затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 26.12.2011 № 1738). Інструкцію щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.06.2012 № 754; далі - Інструкція №333).

Згідно пунктів 1.1, 1.2 Інструкції №333 економічна класифікація видатків бюджету призначена для розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування.

Видатки на проведення публічних закупівель здійснюються за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету залежно від економічної суті платежу.

У відповідності до пункту 2.2 Інструкції №333 за категорією 2200 „Використання товарів і послуг" здійснюється оплата поточних видатків, оплата послуг, придбання матеріалів і предметів, які не беруться на облік як основні засоби. За кодом 2210 „Предмети, матеріали, обладнання та інвентар" здійснюється, окрім іншого, придбання малоцінних предметів (фізкультурного та спортивного інвентарю, велосипедів, калькуляторів, іграшок для дитячих установ тощо) та засобів протипожежного захисту.

Згідно пункту 3.1 Інструкції №333 за категорією 3100 „Придбання основного капіталу" передбачаються видатки на придбання або створення основних засобів, окремих інших необоротних матеріальних активів, збільшення вартості активів внаслідок поліпшення об`єкта (модернізація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), капітальний ремонт, створення державних запасів і резервів, придбання землі та нематеріальних активів. За кодом 3110 „Придбання обладнання і предметів довгострокового користування" здійснюється, окрім іншого, придбання оргтехніки, комп`ютерної техніки (у тому числі придбання програмного забезпечення, яке передбачене разом з придбанням комп`ютерної техніки).

Отже, основна відмінність вказаних категорій полягає у придбанні товарів, які беруться (категорія 3100) чи не беруться (категорія 2200) на облік як основні засоби. У свою чергу, до коду 3110 включається придбання оргтехніки, комп`ютерної техніки, а код 2210 охоплює придбання малоцінних предметів.

Згідно розділу І пункту 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2010 № 1202 (далі - НП(С)БО 121) основні засоби - матеріальні активи, які утримуються для використання їх у виробництві/діяльності або при постачанні товарів, виконанні робіт і наданні послуг для досягнення поставленої мети та/або задоволення потреб суб`єкта державного сектору або здавання в оренду іншим особам і використовуються, за очікуванням, більше одного року.

Пунктом 3 розділу І НП(С)БО 121 передбачено, що основні засоби класифікуються за такими групами:

3.1. Основні засоби: 3.1.4. Машини та обладнання ;

3.2. Інші необоротні матеріальні активи включають: 3.2.3. Малоцінні необоротні матеріальні активи .

Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів суб`єктів державного сектору, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 11 (далі - Методичні рекомендації № 11)

У відповідності до пунктів 1.1, 1.2 розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій у групі «машини та обладнання» основних засобів з виділенням в окремі підгрупи обліковуються, окрім іншого, комп`ютерна техніка і її комплектуючі (комп`ютери, монітори, периферійне і мережеве обладнання комп`ютера, що за вартістю за одиницю чи комплект відноситься до основних засобів) та електронні засоби обробки інформації (електронно-обчислювальні, керуючі та аналогові машини, цифрові обчислювальні машини та пристрої тощо);

До малоцінних необоротних матеріальних активів, зокрема включаються: інші малоцінні необоротні предмети, термін експлуатації яких більше одного року, а вартість за одиницю не перевищує 6000 гривень включно без податку на додану вартість, - сценічно-постановочні засоби, - телефони, обчислювальна техніка, пральні та швейні машини, холодильники тощо.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що за загальним правилом комп`ютерна техніка і її комплектуючі відносяться до основних засобів групи «машини та обладнання». Проте, якщо вартість такої техніки і її комплектуючих не перевищує 6000 гривень включно без податку на додану вартість, то такі товари слід відносити до малоцінних необоротних матеріальних активів.

При формуванні такого висновку суд апеляційної інстанції взяв до уваги позицію Державної казначейської служби України, яка викладена у листі від 15.02.2018 №16-08/164-2823 «Щодо застосування кодів економічної класифікації видатків».

Посилання скаржника на те, що у наявному в матеріалах справи примірнику вказаного листа відсутні всі реквізити, які дають змогу вважати вказаний документ допустимим доказом, є безпідставним. Зважаючи на загальнодоступність вказаного документа, а також відсутність спростувань достовірності його змісту, то окремі порушення у недотриманні форми його подання до суду не можуть бути визнані як підстава для відмови у його прийнятті.

Відтак, для правильного вирішення спору у даній справі слід встановити віднесення придбаного позивачем комп`ютерного обладнання або до основних засобів - машин та обладнання (при придбанні підлягає застосуванню КЕКВ 3110) або ж до малоцінних необоротних матеріальних активів (при придбанні підлягає застосуванню КЕКВ 2210).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ НП(С)БО 121 одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів, а саме: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється суб`єктом державного сектору.

Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.

Отже, одиницею обліку може бути як певний окремий пристрій/предмет, призначений для виконання певних завдань, а так само і певний комплекс пристроїв/предметів, які разом виконують певну функцію. При цьому, норми чинного законодавства не визначають чітких критеріїв вибору того чи іншого способу обліку відповідних пристроїв/предметів, у тому числі не забороняють здійснювати облік (зокрема комп`ютерної техніки) або як окремого цілісного комплексу або як окремих його самостійних комплектуючих.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою закупівлі певної кількості «комплектів комп`ютерів та комп`ютерного обладнання» (як це вказано у наданих відповідачу поясненнях посадової особи позивача), позивачем здійснено закупівлю відповідних товарів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно номенклатури придбаних товарів, позивачем здійснювалася закупівля та подальший облік (згідно оборотних відомостей) не «комп`ютерних комплексів» чи інших конструктивно з`єднаних предметів (для їх використання у якості персонального комп`ютера), які було б можливо оцінити як «комплекс», а здійснювалася закупівля окремих складових елементів, які мали свої самостійні функції та могли бути (але не були) складовими частинами персонального комп`ютера (комп`ютерів) як цілісного комплексу.

У свою чергу, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач на власний розсуд згрупував придбані позивачем товари, створивши фактично новий предмет закупівлі «комп`ютерні комплекси», вартість яких складає суму вартостей його складових.

На переконання колегії суддів, такий підхід відповідача не відповідає ні нормам чинного законодавства, ні фактичним обставинам. Не залежно від мети чи причин, які зумовили відповідну закупівлю, позивачем здійснювалася придбання саме окремих комплектуючих, а не «комп`ютерних комплексів». Тому для цілей ведення обліку слід розцінювати придбані позивачем товари кожний окремо, а не групувати їх на власний розсуд у «комп`ютерні комплекси».

Так, як вірно встановив суд першої інстанції, вартість за одиницю придбаних позивачем товарів не перевищувала 6000 грн. без ПДВ, а отже вони мали всі ознаки «малоцінних необоротних матеріальних активів». Тому здійснення закупівлі за КЕКВ 2210 та облік закупленої техніки на субрахунку 1113 «Малоцінні необоротні матеріальні активи» у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок відповідача щодо порушення позивачем вимог бюджетного законодавства є хибним.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рахункової палати залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких