Справа № 320/9269/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9269/22 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.09.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у видачі неправильної довідки від 04.09.2020 №2/5/1952 на ОСОБА_1 ;

- скасувати довідку Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.09.2020 №2/5/1952 на ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати нову довідку з 01.01.2020 із урахування 2-х рішень судів (справа №П/320/588/20 суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А. І., справа №320/1504/21 суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д.): посадовий оклад - 6420 грн, окладу за військове звання підполковник - 1890 грн, процентної надбавки за вислуу років 50% від (посадового окладу 6420+1890 оклад за військове звання) = 4155 грн, премія 40% (від посадового окладу 6420 грн) - 2568 грн, надбавка за класніть 2 клас - 3% від посадового окладу (6420) - 192,60 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 68,3% від (посадового окладу 6420+1890 оклад за військове звання + % надбавка за вислугу років 4155) - 8513,60 грн;

- довідку направити до Головного управління ПФУ у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 позов залишено без руху.

У подальшому позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив:

- визнати протиправними дії Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у видачі неправильної довідки від 01.03.2021 №2/3/1/630 на ОСОБА_1 ;

- скасувати довідку Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.03.2021 №2/3/1/630 на ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Київський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати нову Довідку з 01.01.2020 із урахування 2-х рішень судів (справа №П/320/588/20 суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А. І., справа №320/1504/21 суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д. ): посадовий оклад - 6420 грн, окладу за військове звання підполковник - 1890 грн, процентної надбавки за вислу років 50% від (посадового окладу 6420+1890 оклад за військове звання) = 4155 грн; премія 40% (від посадового окладу 6420 грн) - 2568 грн; надбавка за класніть 2 клас - 3% від посадового окладу (6420) - 192,60 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 68,3% від (посадового окладу 6420+1890 оклад за військове звання + % надбавка за вислугу років 4155) - 8513,60 грн;

- довідку направити до Головного управління ПФУ у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 позовну заяву повернуто у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС відповідно до частин першої-другої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду 09.09.2022, позивач оскаржив довідку від 04.09.2020 №2/5/1952, про яку він дізнався принаймні із виконавчого провадження, яке було відкрите 26.03.2021. При цьому, будь-яких пояснень чи інших даних, які б свідчили про дотримання позивачем строку звернення до суду або ж наявності поважних причин його пропуску позовна заява не містила.

За наведених обставин, у суду першої інстанції були законні підстави для залишення позовної заяви без руху у відповідності до статті 123 КАС.

У подальшому, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій послався на зразкову справу «від 17.12.2019», проведення перерахунку пенсії без обмеження строком, отримання 25.10.2021 відповіді щодо відмови у скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження, «воєнний стан», «ковіт», кібератаки, масові відключення електроенергії та «інші проблеми».

Проте, у даній справі питання перерахунку пенсії не є предметом спору, а тому можливе здійснення такого перерахунку без обмеження строком не впливає на строки звернення до суду із позовом у даній справі.

Не цілком зрозумілими є посилання позивача на зразкову справу «від 17.12.2019», «ковіт», «інші проблеми». Однак, аналізуючи такі посилання, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Верховного Суду у зразковій справі № 160/8324/19 жодним чином не було перешкодою для звернення позивача до суду із позовом у справі, що розглядається, а правові висновки, викладені у такому рішенні, не містять посилань на можливість звернення до суду із позовом щодо оскарження та отримання довідок без обмеження строком. Будь-яких відомостей та доказів того, що карантинні обмеження перешкодили позивачу у звернені до суду у встановлений строк, ним надано не було.

Абстрактне посилання на наявність певних «проблем» не є підставою для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Це ж саме стосується кібератак, та масових відключень електроенергії, оскільки будь-яких доводів та доказів того, що позивач зазнав таких кібератак чи масових відключень електроенергії ним надано не було.

За даних обставин, посилання на запровадження воєнного стану також є безпідставним. Як вірно вказав суд першої інстанції, з квітня 2022 року активні бойові дії у Київській області та м. Києві не велися.

Отримання відповіді за результатами звернення/оскарження рішення про закінчення виконавчого провадження 25.10.2021 доводить виключно факт того, що про довідку від 01.03.2021 №2/3/1/630 (згідно заяви про зменшення позовних вимог) позивач дізнався ще 25.10.2021. Проте, наведене не виправдовує звернення до суду 09.09.2022 із вимогами щодо оскарження довідки від 04.09.2020 №2/5/1952 та подання заяви щодо зміни предмету спору (позивачем вказано - зменшення позовних вимог) 31.10.2022 (більш як через рік).

Направлення позивачу листом відповідача від 09.09.2022 №1/6/3583 копії довідки від 01.03.2021 №2/3/1/630 не змінює факту того, що про вказану довідку позивач дізнався ще 25.10.2021.

Відтак, вказані позивачем у заяві про поновлення строку причини його пропуску, не були поважними. Будь-яких нових обставин, які б впливали на висновки щодо дотримання/поновлення строку звернення до адміністративного суду в апеляційній скарзі не наведені.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких