Справа № 360/103/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року справа №360/103/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 360/103/23 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненого позову, просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області відносно позивача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме, ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 20 листопада 2020 року по 24 грудня 2022 року у розмірі 100000 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення без розгляду позову.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року позов - задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.11.2020 року по 24.12.2022 року в сумі 10000 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення з цим позовом до суду. Рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції у розмірі 18720,06 грн., виконано 24.12.2022 року. З позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 08.02.2023 року, тобто з пропуском строків, встановлених частиною 5 статті 122 КАС України.

Відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові від 18.05.2022 Верховного Суду у справі № 9901/484/21, відповідно до якої невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із позовом, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає позов, як і недотримання вимог КАС України при поданні першого адміністративного позову, що мало наслідком його повернення, не може вважатися поважною причиною для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Подібна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 600/6782/21-а.

Також, відповідач звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 25.11.2022 у справі № 990/115/22, згідно якої сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За положеннями ст. 117 КЗпП обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Крім того, головним розпорядником бюджетних коштів є МВС, розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Національна поліція, а ГУНП в Луганській області є одержувачем бюджетних коштів, які отримує безпосередньо від розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня та відповідального виконавця бюджетної програми Національної поліції України.

Апелянт вважаємо, що затримка остаточного розрахунку з позивачем при звільненні відбулась внаслідок неоднозначного правового регулювання питання щодо виплати компенсації при звільненні за дні невикористаної поліцейським відпустки як учасника бойових дій.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Щодо строку звернення до суду.

За ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

За матеріалами справи 24.12.2022 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 360/1764/22 відповідачем нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції у розмірі 18720,06 грн.

Отже, перебіг строку звернення до суду з вимогами щодо виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в частині несвоєчасної виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій розпочався з 24.12.2022 року.

З цим позовом позивач звернувся 08.02.2023 року, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Згідно ЄДРСР 28 грудня 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 20 листопада 2020 року по 24 грудня 2022 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою суду від 12.01.2023 року у справі № 360/2152/22 позов повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

23 січня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 20 листопада 2020 року по 24 грудня 2022 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою від 03.02.2023 року у справі № 360/59/23 позовну заяву адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Таким чином, вперше позовна заява подана позивачем своєчасно.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 (затверджений Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ) з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 (затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ) з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 (затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ) з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 (затверджений Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ) з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 (затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ) з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 (затверджений Законом України від 07.02.2023 №2915-ХІ) з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25.11.2022 року у справі № 990/115/22 сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 2 Конвенції також закріплено право на життя і визнання важливості цього права порівняно з іншими правами людини. ЄСПЛ при тлумаченні обов`язків держави згідно зі статтею 2 Конвенції одним з них виділяє обов`язок не перешкоджати особі в реалізації цього права.

Оскільки життя людини, її здоров`я і безпека є найціннішими, проте держава не може повністю їх гарантувати в умовах воєнного стану і рекомендує також самостійно дбати про свою безпеку, зокрема при першій можливості покинути разом із сім`єю небезпечну зону (пункт 1 «Дій населення в умовах надзвичайних ситуацій воєнного характеру», рекомендований Державною службою України з надзвичайних ситуацій), у зв`язку із чим дотримання строків звернення до суду, зокрема підготовка процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами, можуть були ускладненими, суд має враховувати ці обставини при вирішенні питання про поновлення процесуальних строків.

4 березня 2022 року на офіційному вебсайті Верховного Суду опубліковано повідомлення під назвою «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан», у якому зазначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

За ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2022 по справі №500/1912/22 сформулював правову позицію щодо застосування строків під час воєнного стану, а саме: при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно рекомендації Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Крім того, введення воєнного стану в Україні та фактичні обставини, які мали місце під час дії воєнного стану (ракетні обстріли, періодичні сигнали «Повітряна тривога», які вимагають перебування особи у безпечному місці, відключення електропостачання, перебої мобільного зв`язку та роботи мережі Інтернет, які є загальновідомими обставинами) могли зумовили об`єктивні труднощі для своєчасного подання позовної заяви.

Враховуючи те, що строк пропуску до суду є незначним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання обставин пропуску строку поважними та поновлення пропущеного процесуального строку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на правові висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду у справі №990/115/22, у постанові від 18.05.2022 Верховного Суду у справі № 9901/484/21 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 600/6782/21-а, оскільки правовідносини не є подібними.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с капітана поліції ОСОБА_2 (0121015) заступника командира взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області звільнено зі служби поліції відповідно до статті 77 частини 1 пункту 2 (через хворобу) з 23.11.2020 з вислугою років на дінь звільнення у календарному обчисленні: 23 роки 03 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 15 років 03 місяці 18 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 23 роки, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 38 діб, встановивши відсоток премії за листопад 2020 року 59,22%.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 року у справі № 360/1764/22 позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, зокрема: зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

На виконання рішення суду відповідачем 24.12.2022 року позивачу здійснено виплату на загальну суму 18720,06 грн.

Таким чином, повний розрахунок при звільненні з позивачем відповідачем проведено 24.12.2022 року.

За ч.ч. 1, 2 статті 94 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення (п. 3 розділу І Порядку № 260).

Згідно п. 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

За п. 15 розділу І Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Згідно абз. 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції, зокрема, за затримку виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

За ч. 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, до спірних правовідносин субсидіарно мають застосовуватися положення КЗпП України.

За ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження публічної служби вказав і Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 (справа № 816/1640/17), зауваживши при цьому на обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

На підтримку зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду 30.11.2020 року ухвалив постанову у справі № 480/3105/19, в якій, аналізуючи синтаксичний розбір текстуального змісту положення статті 117 КЗпП України судова палата зробила висновок про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Такий підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом в постановах від 23.12.2020 року у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 року у справі № 520/11337/18.

За п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 9 розділі І Порядку № 260 обчислення розміру грошового забезпечення поліцейських визначається виходячи з календарних днів у місяці.

Отже, середній заробіток (грошове забезпечення) позивача за час затримки розрахунку при звільненні розраховується, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці служби позивача (вересень 2020 року та жовтень 2020 року).

Судом першої інстанції розраховано середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільнені, такий розрахунок відповдіачем не оскаржено.

За довідкою ГУНП в Луганській області від 17.05.2023 року № 81/111/22-2022, позивачу у вересні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 15575,30 грн (посадовий оклад 2400,00 грн, оклад за спеціальним званням 1800,00 грн, надбавка за стаж служби 1890,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 2436,00 грн, премія, затверджена НПУ 7049,30 грн, (30 відпрацьованих днів); у жовтні 2020 року 15 575,30 грн (посадовий оклад 2400,00 грн, оклад за спеціальним званням 1800,00 грн, надбавка за стаж служби 1890,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 2436,00 грн, премія, затверджена НПУ 7049,30 грн, (31 відпрацьований день), всього 31 150,60грн; середньоденне грошове забезпечення становить 510,67 грн (31 150,60/61 календарних днів).

Суд першої інстанції не взяв до уваги довідку ГУНП в Луганській області від 13.01.2023 за №26/111/22-2023 щодо середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_2 в сумі 545,75 грн, надану представником позивача до матеріалів справи, оскільки вона не містить складових грошового забезпечення ОСОБА_2 для його обчислення.

Згідно наказу ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с, ОСОБА_2 звільнено зі служби поліції з 23.11.2020, тобто день звільнення позивача 23.11.2020 вважається останнім днем служби.

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні становить з 24.11.2020 року (наступний за днем звільнення) по 24.12.2022 (дата остаточного розрахунку) і складає 761 календарний день.

Арифметично компенсація за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 388 619,87 грн (761*510,67). Позивачем заявлено до стягнення 100 000 грн з урахуванням принципу справедливості та співмірності.

Водночас, суд враховує, що з моменту звільнення позивача зі служби в поліції (23.11.2020) до подачі первинної позовної заяви (12.09.2022 року) минуло 658 днів. Тобто, на думку суду, позивачем штучно збільшено період часу, за який стягується середній розрахунок за час затримки при звільненні, та навмисно подано позов до суду через значний проміжок часу, що становить майже 2 роки.

З урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 грн.

Згідно п. 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.11.2020 року по 24.12.2022 року в сумі 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 360/103/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць