Справа № 580/5365/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року справа № 580/5365/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Коробкова Г.О. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №76 від 22.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.07.2003 по 12.10.2018 (15 років 02 місяці 06 днів) на ПАТ АЗОТ в повному обсязі та повторно розглянути заяву про призначення пільгової пенсії за Списком №2 від 15.06.2023 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції (до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення під 02.03.2015 №213-УІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що відповідач 2 всупереч вимог законодавства України прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах як працівнику, безпосередньо зайнятому повний робочий день на роботах віднесених до Списку №2, не зарахувавши частину періоду роботи на ПАТ АЗОТ, оскільки вказані періоди роботи підтверджені відомостями трудової книжки, довідками та виписками із наказів. Представник стверджує, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідачем - ГУ ПФУ в Черкаській області подано до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії не досягнуто пенсійного віку, а тому рішенням ГУ ПФУ у Львівській області у призначенні пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №2 відмовлено.

Відповідач - ГУ ПФУ у Львівській області також подано відзив, в якому вказано, що станом на час звернення за призначення пенсії, позивач не досягла віку встановленого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Щодо стажу, відповідач вказав, про відсутність підстав для зарахування частини стажу позивача до пільгового, оскільки у вказані періоди позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві, відзивах на позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області із заявою від 15.06.2023 про призначення пенсії за віком по Списку № 2.

Станом на час звернення ОСОБА_1 досягла повних 52 роки.

Головне управління ПФУ у Львівській області, рішенням від 22.06.2023 №76 відмовив у призначенні пенсії позивачу з підстав недосягнення пенсійного віку. Вказано про зарахування до страхового та пільгового стажу по списку № 2 всіх періодів, в наслідок чого страховий стаж становить 32 роки 5 місяців 11 днів, а пільговий 14 років 10 місяців 27 днів.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 за період роботи з 01.07.2003 по 12.10.2018 на ПАТ АЗОТ при розгляді заяви про призначення пенсії до пільгового стажу за Списком № 2 зараховано:

-до страхового стажу періоди: з 06.10.2003 по 18.02.2004, з 21.02.2004 по 19.07.2004, з 21.07.2004 по 10.08.2004, з 12.08.2004 по 10.11.2004, з 12.11.2004 по 26.02.2005, з 01.03.2005 по 26.12.2005, з 28.12.2005 по 28.12.2005, з 31.12.2005 по 14.01.2010, з 16.01.2010 по 22.09.2010, 25.09.2010 по 02.06.2011, 04.06.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 22.07.2012, з 24.07.2012 по 08.06.2013, з 10.06.2013 по 11.05.2014, з 13.05.2014 по 25.05.2014, з 08.11.2014 по 27.11.20,14, з 29.11.2014 по 23.07.2015, з 25.07.2015 по 30.10.2015, з 03.11.2015 по 12.11.2015, 14.11.2015 по 14.12.2015, з 16.12.2015 по 22.04.2016, з 24.04.2016 по 06.05.2016, з 08.05.2016 по 17.07.2016, з 19.07.2016 по 20.12.2016, з 22.12.2016 по 20.03.2017, з 24.03.2017 по 31.03.2017, з 04.04.2017 по 06.06.2017, з 10.06.2017 по 13.06.2017, з 15.06.2017 по 20.07.2017, з 22.07.2017 по 11.12.2017, з 13.12.2018 по 07.04.2018, з 09.04.2018 по 10.09.2018, з 12.09.2018 по 12.10.2018;

-до страхового стажу та не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №2 в наслідок перебування у відпустках без збереження заробітної плати, періоди: з 19.02.2004 по 20.02.2004, з 20.07.2004 по 20.07.2004, з 11.08.2004 по 11.08.2004, з 11.11.2004 по 11.11.2004, з 27.02.2005 по 28.02.2005, з 27.12.2005 по 27.12.2005, з 29.12.2005 по 30.12.2005, з 15.01.2010 по 15.01.2010, з 23.09.2010 по 24.09.2010; з 03.06.2011 по 03.06.2011, з 17.10.2011 по 17.10.2011, з 23.07.2012 по 23.07.2012, з 09.06.2013 по 09.06.2013, з 12.05.2014 по 12.05.2014, з 26.05.20.14 по 26.05.2014, з 07.11.2014 по 07.11.2014, з 28.11.2014 по 28.11.2014, з 24.07.2015 по 24.07.2015, з 31.10.2015 по 02.11.2015, з 13.11.2015 по 13.11.2015, з 15.12.2015 по 15.12.2015, з 23.04.2016 по 23.04.2016, з 07.05.2016 по 07.05.2016, з 18.07.2016 по 18.07.2016, з 21.12.2016 по 21.12.2016, з 21.03.2017 по 23.03.2017, з 01.04.2017 по 03.04.2017, з 07.06.2017 по 09.06.2017, з 14.06.2017 по 14.06.2017, з 21.07.2017 по 21.07.2017, з 12.12.2017 по 12.12.2017, з 08.04.2018 по 08.04.2018, з 11.09.2018 по 11.09.2018;

- до страхового стажу та не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №2, період з 01.07.2003 по 05.10.2003.

Головне управління ПФУ в Черкаській області листом від 26.06.2023 повідомило позивача про прийняте рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи що відповідачі протиправно відмовили у призначенні пенсії представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-ХІІ), від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058- IV).

Відповідно до п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІУ визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.?

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудовоґо стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Суд звертає увагу, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 містяться записи про роботу на Приватному акціонерному товаристві АЗОТ з відмітками про результати атестації посад:

15-16) 01.07.2003 слюсар ремонтник відділення пакування і відвантаження аміачної селітри цеху М-8, Нак. № 199 вк від 30.06.2003;

17-18) 01.04.2007 переведена, слюсар ремонтник відділення пакування і відвантаження аміачної селітри на машині «Діамант» цеху М-9, нак. №574 вк від 12.04.2007;

19-20) 03.11.2015 переведена, машиніст розфасувально-пакувальних машин, цеху М-9, нак. №405 вк від 02.11.2015;

21) 12.10.2018 звільнена за власним бажанням. нак. №297-вк від 10.10.2018;

22) 09.09.2019 машиніст розфасувально-пакувальних машин, цеху М-9, нак. №253 вк від 04.09.2019;

23) 22.02.2023 переведена, вантажник з підготовки сировини, цеху М-6, з виробництва карбаміду, нак. №28 вк від 21.02.2023.

Крім того, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.05.2023 №801-58/122, підтверджено право ОСОБА_1 на зарахування стажу з 01.07.2003 по 12.10.2018 до стажу за Списком №2 (15 років 02 місяці 06 днів).

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи позивача на Приватному акціонерному товаристві АЗОТ частково періоди роботи з 01.07.2003 по 12.10.2018, зокрема і у зв`язку з перебування у відпустках без збереження заробітної плати та простою.

Суд вказує, що не зарахування до пільгового стажу періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати та простою цеху у зв`язку з виробничою необхідністю (довідка від 02.05.2023 №801-58/122) безпідставно не зараховано до пільгового стажу, оскільки згідно з п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року №383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

За таких обставин, простій, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 22 травня 2018 року справі №607/6447/17-а (адміністративне провадження №К/9901/32448/18).

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоди простою та перебування у відпустці без збереження заробітної плати за період з 01.07.2003 по 12.10.2018, оскільки останні не перевищували загальну тривалість більше 1 місяця в календарному році.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, щодо неврахування періоду роботи позивача до пільгового стажу є протиправним, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії є недосягнення нею пенсійного віку 55 років, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні приписи містив і п. б ч. 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма викладена у статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі 360/3611/20.

Позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досягла віку 52 роки та має страховий стаж 32 років 05 місяців 11 днів, в тому числі стаж роботи за Списком №2 - 15 років 02 місяці 06 днів. (зарахований ПФУ 14 років 10 місяців 27 днів.)

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Отже, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача період роботи зі шкідливими умовами праці, в іншій частині вимог повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення на підставі п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №76 від 22.06.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи на Приватному акціонерному товаристві АЗОТ з 01.07.2003 по 12.10.2018 (15 років 02 місяці 06 днів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №2) від 15.06.2023 у відповідності до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР