Справа № 260/2956/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2956/23 пров. № А/857/12169/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 260/2956/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Скраль Т.В.,

час ухвалення рішення 27.06.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 27.06.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати грошової компенсації за невикористану позивачем щорічну основну оплачувану відпустку за 2017-2022 рр.; 2) зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 70 днів невикористаної щорічної основної та додаткової (за стаж служби) оплачуваної відпустки за 2018-2022 рр.; 3) стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення по даній справі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що наказом Департаменту від 07.03.2023 року № 244 о/с її звільнено зі служби в поліції з 17.03.2023 року з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році. Разом з тим вважає, що відповідач повинен був здійснити компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за попередні роки. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, при цьому особа не втрачає право на відпустку в разі не одержання відпустки протягом календарного року. Водночас, законодавством України надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що таким роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік, а також на відпустки, що не були використані в попередніх роках. На її думку вимоги статті 93 частини 10 Закону України № 580-VIII та пункту 8 розділу III Порядку № 260, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, слід розуміти як такі, що дають право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення. Крім того, оскільки компенсація за невикористану відпустку станом на день подання даного позову не здійснена в діях Департаменту патрульної поліції вбачається порушення вимог ст. 116 та 117 КЗпП України, а отже Позивач має право на стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день прийняття рішення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 260/2956/23 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за 70 днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2018-2022 роки.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 70 днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2018-2022 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що спеціальним законом (Про Національну поліцію) та підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260) врегульовані спірні правовідносини, тому посилання позивача на застосування норми КЗпП є безпідставними, оскільки позивач проходив публічну службу - службу в поліції. Таким чином, відповідно до вимог Закону №580-VIII та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 260/2956/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутнє регулювання приписами Закону №580 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України Про відпустки.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 07 березня 2023 року відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції № 244 о/с По особовому складу, відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 , начальника відділу кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області, з 17 березня 2023 року з виплатою грошової компенсації за п`ять діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році та виплатою грошової компенсації за 60 календарних днів невикористаних додаткових оплачуваних відпусток як працівнику, який має дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А1 групи ( як одинокій матері), за 2018 2023 роки, установивши премію за березень 2023 року в розмірі 166, 832 %, (а.с. 10).

19 квітня 2023 року Департамент патрульної поліції листом № 228зі/41/5/05-2023 Про розгляд запиту , на запит позивачки від 23 березня 2023 року, повідомив, що порядок надання та обчислення тривалості відпустки поліцейських регулюється Законом України Про Національну поліцію, тому норми трудового законодавства не підлягають застосуванню при врегулюванні вказаних відносин. Згідно з частиною десятою статті 93 Закону та абзацом сьомим пункту 8 розділу ІІІ Порядку від 06 квітня 2016 року № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Ураховуючи викладене, компенсація відпустки поліцейському за попередні роки, що передують року звільнення, не передбачена.

Відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції Про щорічні чергові оплачувані відпустки Рудай І, капітан поліції Рудай Інна Василівна (0005388), колишній начальник відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, згідно з обліком відпусток щорічні чергові оплачувані відпустки: за 2018 рік: використано - 23 доби, невикористані -7 діб (основна); за 2019 рік: використано -30 діб, невикористані - 0; за 2020 рік: використано -30 діб, невикористані - 0; за 2021 рік: використано -0, невикористані -31 доба (30 - основна, 1 - додаткова за стаж служби в поліції); за 2022 рік: використано - 0, невикористані - 32 доби (30 - основна, 2 -додаткова).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з положеннями статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Статтею 93 вказаного вище Закону визначено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Так, Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8, 11 статті 93 Закону № 580-VIII, Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року.

Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Таким чином, у наступному календарному році, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання спеціальним законодавством питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за попередні роки, колегія суддів вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Згідно із статтею 24 Закону України «Про відпустки» і статтею 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на викладене, відповідачем всупереч вказаним вище правовим нормам при звільненні позивача протиправно не було здійснено нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за 70 днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2018-2022 роки.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 260/2956/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 28.09.2023 року