Справа № 300/2844/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2844/23 пров. № А/857/12631/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Затолочного В.С., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року в справі №300/2844/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 29.06.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 29.06.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.04.2023 №38 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.04.2023 №38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 31.03.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до страхового стажу не зараховано позивача періоди його роботи на території російської федерації, оскільки Україна розірвала з державою-агресором дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2023 №64/2022 «Про введення воєнного стану на території України». Водночас, вказує, що позивач не позбавлений права самостійно звернутися до пенсійних органів російської федерації для отримання даних, що містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь слугуватиме підставою для перегляду рішення про відмову у призначенні пенсії.

Звертає особливу увагу апеляційного суду, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято, з урахуванням принципу екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області, і саме до цього пенсійного органу повинні бути звернені вимоги про призначення пенсії.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 набув 60-річного віку 07.12.2022, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 (а.с. 6-8).

Так, 31.03.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, вважаючи, що набув необхідного для призначення пенсії страхового стажу (а.с. 129-130).

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.04.2023 №38 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку із недостатнім обсягом страхового стажу (а.с. 112).

Так, відповідно до протоколу розрахунку стажу, страховий стаж позивача складає 24 роки 2 місяці 18 днів (а.с. 112).

Водночас, до страхового стажу ОСОБА_1 не було зараховано страховий стаж за періоди роботи на території російської федерації з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 07.04.2023 №38 позивачу роз`яснено, що з 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку із чим, до узгодження відповідного нормативно-правового акту, відсутні підстави для зарахування страхового стажу за вказані вище періоди (а.с. 112).

Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 1 вказаного Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із оскаржуваним рішенням відповідач встановив, що документально підтверджений загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 2 місяці 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено судом, відповідачами не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, у зв`язку із припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, записами у трудовій книжці НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 працював:

з 13.08.2005 по 21.10.2005 за професією помічника бурильника на ВАТ «Білоруське УПНП і КРС»;

з 22.10.2005 по 14.03.2006 за професією майстра на ТОВ «Співдружність-Райдужний-2»;

з 16.03.2006 по 23.04.2008 за професією інженера на ТОВ «Агрілліт»;

з 19.05.2008 по 17.11.2008 за професією помічника майстра на ТОВ «Інтегра-Бурвие»;

з 30.07.2010 по 19.06.2011 за професією інженера на ТОВ «Бурова компанія «Топаз»;

з 28.12.2011 по 15.11.2012 за професією інженера-технолога на ТОВ «Бурова компанія «Топаз» (а.с. 57-67).

Окрім того, у матеріалах справи наявна копія трудової книжки НОМЕР_3 згідно із якою позивач працював:

з 08.06.2015 по 19.05.2016 за професією майстра на ТОВ «Бурова компанія Сибір»;

з 22.04.2017 по 23.01.2018 за професією майстра на ТОВ «Бурова компанія Евразія»;

з 18.05.2018 по 21.12.2018 за професією майстра на ТОВ «Інтелект Дриплінг Сервісіз»;

з 25.12.2018 по 13.01.2020 за професією майстра бурової на ТОВ «Нафтагаз Буріння»;

з 16.02.2021 по 06.05.2021 за професією майстра бурової на ТОВ «Нафтагаз Буріння»;

з 13.05.2021 по 03.03.2022 за професією майстра на ТОВ «Вар`єганська нафтова бурова компанія» (а.с. 67-71).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на обставину припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

При цьому, змістом відзиву підтверджується, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не заперечує щодо зарахування періодів з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, однак за умови надання ОСОБА_1 даних, що містяться в його індивідуальному особовому рахунку у пенсійних органах рф.

Так, судом встановлено, що надані позивачем при призначенні пенсії довідка про доходи фізичної особи за 2006 рік, довідки від 15.09.2010 №95 і №370, видані ТОВ «Інтрегра-Буріння», довідка від 08.12.2022 №200, видана ТОВ «Вар`єганська нафтова бурова компанія», довідки від 19.01.2023 №01-16/41 і №01-16/42, видані ТОВ «Нафтагаз-Буріння» містять відомості про сплату підприємствами за ОСОБА_1 страхових внесків (а.с. 16-27).

Більше того, у матеріалах справи наявна копія відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи від 02.02.2023 із інформацією про сплату за позивача страхових внесків, яка була надана ГУ ПФУ в Запорізькій області на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 (а.с. 134-135).

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що на момент прийняття спірного рішення відповідачі володіли інформацією про сплачені за ОСОБА_1 страхові внески на території російської федерації, однак протиправно проігнорували її.

Підсумовуючи вищенаведене, окружним судом зроблено підставний висновок, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії від 07.04.2023 №38 є протиправним, а тому з цих підстав його належить скасувати.

Встановивши, що до страхового стажу позивача протиправно не зараховано періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, про необхідність зобов`язати пенсійний орган зарахувати вказані періоди роботи до відповідного стажу позивача, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Отже, відповідна частина позовних вимог підлягає задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії, за даних конктрених обставин, є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача, окружний суд визнав зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

В контексті доводів апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не є належним відповідачем, в аспекті зобов`язання повторного розгляду заяви та зарахування стажу позивача, судова колегія наголошує, що відповідно до абзацу 14 Пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після надходження заяви, приймається відповідне рішення про призначення (перерахунок) чи переведення з одного виду пенсії на інший або ж про відмову у такому призначенні (перерахунку) чи переведенні із зазначенням мотивів, що слугували підставою для його прийняття.

За змістом пункту 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У цій справі, структурним підрозділом органу, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, і саме цей структурний підрозділ порушив права позивача під час призначення пенсії, а тому саме в нього наявний обов`язок відповідати за даним позовом, тобто є належним відповідачем за позовними вимогами про зарахування відповідних періодів роботи та повторного розгляду заяви позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на переконання апеляційного суду, прав позивача не порушило, а тому в задоволенні позову до цього відповідача необхідно відмовити, скасувавши в цій частині рішення суду першої інстанції.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки, не правильно встановивши обставини справи, обрав не правильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року в справі №300/2844/23 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.04.2023 №38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 13.08.2005 по 21.10.2005, з 22.10.2005 по 14.03.2006, з 16.03.2006 по 23.04.2008, з 19.05.2008 по 17.11.2008, з 30.07.2010 по 19.06.2011, з 28.12.2011 по 15.11.2012, з 08.06.2015 по 19.05.2016, з 22.04.2017 по 23.01.2018, з 18.05.2018 по 21.12.2018, з 25.12.2018 по 13.01.2020, з 16.02.2021 по 06.05.2021, з 13.05.2021 по 03.03.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 31.03.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 45 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. С. Затолочний
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.