Справа № 176/2248/23
Суддя: Крамар О. М.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/2248/23
провадження №2-а/176/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

за участі секретаря судових засідань Ворожейкіної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води, в залі суду, адміністративну справу № 176/2248/23 за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (, адреса: м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд.7) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення,-

з участю учасників справи: представника позивача адвоката Книгницької Л.А., представника відповідача Жушман О.В.., -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відносно неї 30.08.2023 року головним спеціалістом Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жушман О.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 00456 за ч.1 ст.203 КУпАП. З вказаного протоколу вбачається, що 30.08.2023 року о 14 год. 52 хв. за адресою АДРЕСА_3 , начебто громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за посвідкою, строк дії якої закінчився 23.06.2022 року, після закінчення строку дії посвідки не залишила територію України. В подальшому, на підставі вказаного протоколу та п.7, п.19 Порядку, затвердженому ПКМУ №322 від 25.04.2018 року, 30.08.2023 року начальником Жовтоводського Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено постанову ПН МДН 005538 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн, яку позивачем стримано 30.08.2023 року.

Також, головним спеціалістом Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жушман О.В. відносно позивача було прийнято рішення № 6 від 30.08.2023 року, яким встановлено, що громадянка російської федерації, ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий МЗС росії 06.04.2021 року, строком дії до 06.04.2031 року. У зв`язку з возз`єднанням сім`ї з громадянином України, була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 , орган що видав 1401, видана 15.07.2021 р. термін дії до 23.06.2022 р. Під час перевірки документів встановлено, що після закінчення строку дії тимчасової посвідки ухилилася від виїзду з території України, чим порушила Правила перебування іноземців на території України, ч.1.3 ст.9, ч.1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3772-1, так як є дружиною громадянина України та проживає разом з ним. Зазначеним рішенням вирішено примусово повернути ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації та зобов`язано покинути територію України у термін до 28.09.2023 року.

Позивач не згодна з рішенням Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 6 від 30.08.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно неї, тому звертається до суду із даним позовом.

20.07.2018 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 , громадянином України, на теперішній час шлюб є дійсний, тобто в шлюбі з громадянином України перебуває понад 5 років.

Позивач з чоловіком переїхала в Україну, отримала довідку про тимчасове проживання, дію якої до 2021 р. продовжувала, оскільки мала на меті отримання громадянства України.

До квітня 2022 року позивач разом з чоловіком проживала в м.Слов`янськ. Після численних обстрілів міста була вимушена переміститися і в інше місто.

20.04.2022 р. (на той час посвідка про тимчасове проживання не була протермінована) позивач отримала довідку № 1217- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тобто, позивач стверджує, що на законних підставах проживала в м. Жовті Води.

В липні 2022 року позивач звернулася до спеціалістів Жовтоводського сектору ГУДМС у Дніпропетровській області для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання та надала необхідні документи або отримання посвідки на постійне проживання. На теперішній час їй не надано жодної письмової відповіді та відмови у видачі документів, натомість, позивач постійно отримувала усну відповідь про те, що наразі питання видачі посвідок на тимчасове або постійне проживання громадянам російської федерації не врегульовано.

Позивач зазначає, що лише 30 серпня 2023 року її викликали до Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, де відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та винесене оскаржуване Рішення про примусове повернення до країни походження.

Позивач вважає, що рішення Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 6 від 30.08.2023 року про її примусове повернення до країни походження або третьої країни є протиправним, оскільки при його винесені були порушені норми чинного законодавства та не встановлені дійсні обставини справи, а відсутність механізму реалізації права не може стати підставою для відмови у захисті права, зокрема, на спільне проживання зі своєю сім`єю. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що з оскаржуваного рішення вбачається, що посадовою особою, якою прийнято рішення, не з`ясовувався намір позивача щодо оскарження рішення, не роз`яснювалось право мати захисника, відсутні дані про повідомлення центру надання правової допомоги, а отже порушено право особи на захист.

За змістом прийнятого рішення, останнє було прийнято у зв`язку із начебто порушенням позивачем правил перебування іноземців на території України, проте станом на день прийняття цього рішення відповідно постанови КМУ від 01.11.2022 р. № 1232 у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Тобто, на думку позивача, обставина, зазначена в рішенні, що позивач була зобов`язана отримати дозвіл на проживання та продовжити посвідку не відповідає дійсності, оскільки на законодавчому рівні є заборона на такі дії зі сторони міграційної служби.

Позивач зазначає, що згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграції» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Тобто іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах 3-13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Позивач вважає, що вказане Рішення, у якому одночасно зазначено підставу прибуття на територію України для возз`єднання з сім`єю (з чоловіком громадянином України), і вказано, що після закінчення строку дії тимчасової посвідки вона ухилилася від виїзду з території України, чим порушила Правила перебування іноземців на території України, ч.1.3 ст.9, ч.1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3772-1, що свідчить про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення передчасно та без з`ясування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Позивач також звертає увагу суду на те, що в даному Рішенні не зазначено, що в м. Жовті Води вона перебуває як внутрішньо переміщена особа з м.Краматорська Донецької області. Протиправних дій проти основ Національної безпеки України вона ніколи не вчиняла. На її заяви про продовження законного перебування на території України, жодної письмової відповіді їй не надано.

Тільки через більш ніж як 5 місяців після останнього письмового звернення до ГУ ДМС в Дніпропетровській області позивачку було викликано до Жовтоводського відділу та складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято рішення № 6 від 30.08.2023 р., не прийнято до уваги пояснення позивача щодо перебування на території України.

До того ж, постанова про притягнення її до адміністративної за порушення правил перебування в Україні на момент винесення Рішення не набрала законної сили, тому, на думку позивача, обставини умисного порушення нею правил перебування в Україні підлягали доказуванню.

Щодо постанови ПН МДН 005538 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., то позивач вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа, що виносила постанову про адміністративне правопорушення, не з`ясувала всіх дійсних обставин справи, не дотрималась процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а тому рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.203 КУпАП характеризується саме наявністю умисної вини. Між тим, на думку позивача, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що під час вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності, не встановлювався факт наявності умислу в її діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, натомість позивач неодноразово зверталась до уповноваженого органу за продовженням дозволу, і лише відсутність механізму продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання для громадян російської федерації стало підставою для вимушеного проживання за посвідкою, строк якої закінчився, а відповідно, як наслідок, не встановлено складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП, що на думку позивача, свідчить про необхідність скасування постанови.

Також, позивач вважає, що була порушена процедура притягнення її до адміністративної відповідальності. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення ПР МДн 00456 за ч.1 ст.2023 КУпАП був складений 30.08.2023 року о 14 год. 52 хв. за адресою АДРЕСА_3 . В протоколі було зазначено, що о 14 год. 44 хв. 30.08.2023 року буде розгляд справи про адміністративне правопорушення в приміщенні територіального органу ДМС за адресою: м.Жовті Води, вул.Горького, 12.

Однак, як зазначає позивач, в протоколі немає помітки про те, що вона не заперечує слухати справу без її участі. Тобто, позивач стверджує, що була позбавлена можливості звернутись за правовою допомогою.

31.08.2023 року позивачем був сплачений штраф у розмірі 3400 грн, але вона зазначає, що не погоджується з постановою від 30.08.2023 року.

Таким чином, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Жовтоводського відділу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області №6 від 30.08.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно ОСОБА_1 , а також визнати протиправною та скасувати постанову Жовтоводського відділу Головного управління ДМС в Дніпропетровській області ПН МДН 005538 від 30.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду на 09 год. 00 хв. 26 вересня 2023 року.

22 вересня 2023 року від відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та вважає, що вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідач зазначає у відзиві, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , дата видачі 06.04.2021, строком дії до 06.04.2031, прибула на територію України 18 травня 2019 через КПП «Гоптівка» у напрямку «в`їзд».

15.07.2021 позивач отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 23.06.2022 року, на підставі укладеного шлюбу з громадянином України.

Враховуючи вищезазначене, посвідка на тимчасове проживання в Україні, яка була видана позивачу на підставі шлюбу з громадянином України, видавалась як тимчасовий дозвільний документ на проживання в Україні строком на один рік. Оскільки строк дії тимчасової посвідки сплинув 23.06.2022 року, позивач, відповідно до норм Порядку № 322 повинен був особисто звернутись до територіального органу ДМС із оригіналами документів для оформлення заяви-анкети про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням строку її дії не пізніше, як за 15 днів до закінчення терміну дії посвідки.

У Міграційній службі використовується спеціальне програмне забезпечення, Єдина інформаційно-аналітична система управління міграційними процесами (ЄІАС УМП) та підсистема «Облік іноземців та біженців». За допомогою інформаційної підсистеми ЄІАС УМП «Облік іноземців та біженців» здійснюється контроль за видачею документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус - для запобігання їх підробленню або незаконному використанню.

Зазначені підстави, вказують на факт порушення позивачем приписів, встановлених нормами Порядку № 322 у зв`язку з чим позивач не звертався офіційно до органів ДМС для оформлення заяви-анкети про обмін посвідки на тимчасове проживання, таким чином по закінченню терміну дії посвідки позивач втратив тимчасово надані законні підстави для проживання в Україні і мав зняти з реєстрації місце проживання та виїхати в семиденний строк за межі території України, при цьому здати посвідку до органів ДМС, як передбачено пунктом 67 Порядку №322. Позивач продовжив проживання в Україні на нелегальному становищі з порушенням норм, встановлених ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до службової записки відділу шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства №1201.3.3/45869-23 від 21.09.2023 року, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не зверталась, інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця стосовно зазначеної особи, відсутня.

Окрім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», посвідки на тимчасове проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

30.08.2023 року співробітниками Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, керуючись статтями 254, 255, 256 КУпАП, відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 005547 про те, що позивачем вчинено порушення правил перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, таким чином порушивши вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.67 ПКМУ №322, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП.

Постановою про накладання адміністративного стягнення ПН МДН 005538 від 30.08.2023 року, відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Рішенням № 6 від 30.08.2023 року, з метою забезпечення виконання положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати її покинути територію України у термін до 28.09.2023 року. Відповідач звертає увагу суду на те, що рішення про примусове повернення не зобов`язує позивача вертатись до російської федерації, вона за власним бажанням може обрати будь яку іншу країну. На території України введено воєнний стан у зв`язку із збройною агресією російської федерації по всій території України, у такий час Держава не може дозволити зневажливе та легковажне ставлення до свої законів.

Оскільки позивач перебуває на території України, як громадянин країни-агресора, відомості щодо звернення до органів ДМС із заявою про набуття громадянства України та відмови від громадянства російської федерації відсутні, офіційного звернення до органів ДМС із відповідним пакетом документів для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням терміну дії не зареєстровано, а також, відповідно до основних засад міжнародного права, згідно яких, іноземець, який перебуває за кордоном, користується захистом та заступництвом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства, а також, керуючись п.6, 23 ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до яких, до заходів правового режиму воєнного стану віднесено, зокрема, встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства; інтернування (примусове оселення) громадян іноземної держави, яка загрожує нападом чи здійснює агресію проти України та до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою агресором, а також відповідного акту Кабінету Міністрів України із вказаних питань наявні усі підстави для урахування Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202 у ГУ ДМС у Дніпропетровській області та наявні всі правові підстави для винесення оскаржуваної постанови та рішення про примусове повернення.

Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни приймається за порушення міграційного законодавства, в даному випадку порушення термінів перебування на території України, знаходження на території України без дозвільних документів на нелегальному становищі.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що рішення про примусове повернення не зобов`язує позивача повертатись саме до країни громадянської належності, він може виїхати до будь якої країни, а оскільки рішення прийнято без заборони в`їзду позивач має право повернутись на територію України після виконання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідач зазначає, що на дату складання та винесення рішення про примусове повернення позивача та до теперішнього часу, останній вважається нелегальним мігрантом, який перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України.

Крім того, ГУ ДМС у Дніпропетровській області вважає, що факт одруження позивача не дає позивачу права порушувати міграційне законодавство, а отже наявність шлюбу не є правовою підставою для визнання протиправним та скасування судом рішення Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 30.08.2023 року про примусове повернення позивача в країну походження або третю країну.

Положеннями ч.3 ст.9 Закону, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідач звертає увагу суду на те, що виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч.15 ст.4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Посвідка на тимчасове проживання була видана 15.07.2021 року з терміном дії до 23.06.2022 року, на підставі укладеного шлюбу з громадянином України, та надалі, позивач не звертався із заявами щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Враховуючи вищевикладені обставини та положення чинного законодавства, яким визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що перебувають в Україні, Жовтоводський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вважає, що рішення Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.08.2023 року № 6, прийняте відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є законним та обґрунтованим рішенням компетентного суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідач вважає, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.08.2023 року № 6 та Постанова про накладання адміністративного стягнення ПН МДН 0005538 прийняті Жовтоводським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно позивача, були прийняті з урахуванням та дотриманням всіх норм чинного законодавства на підставі діючого законодавства України, та відповідно, підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує.

Представник позивача адвокат Книгницька Л.А. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою російської федерації, документована паспортом громадянина російської федерації № 14 17 700374, який виданий 16.05.2018 року. /а.с.12/

15 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 23 червня 2022 року. /а.с.13/

30 серпня 2023 року головним спеціалістом Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жушман О.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №005547 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. В протоколі зазначено, що 30.08.2023 року о 14 год. 52 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання на території України без документів на право проживання в Україні, більш як 30 днів. Проживала по посвідці на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з возз`єднанням сім`ї з громадянином України, термін дії посвідки закінчився 23.06.2022 року, не звернулась своєчасно, у термін до 08.12.2022 року з заявою про обмін посвідки і перейшла на нелегальне становище. /а.с.16/

У вищезазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також її права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення. /а.с.16, зворот/

На підставі вищевказаного протоколу, 30 серпня 2023 року начальником Жовтоводського Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено постанову ПН МДН 005538 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримала 30.08.2023 року, про що свідчить її особистий підпис у постанові. /а.с.14/

Даний штраф у розмірі 3400 грн позивачем ОСОБА_1 було сплачено, що підтверджується копією платіжної інструкції №80 від 31.08.2023 року. /а.с.15/

30 серпня 2023 року Жовтоводським сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 було прийнято рішення №6 про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 28.09.2023 року. ОСОБА_1 зобов`язалась до 28.09.2023 року залишити територію України, про що свідчить його власноручний підпис у даному рішенні. /а.с.17-19/

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.07.2018 року, між громадянкою російської федерації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , громадянином України, було укладено шлюб, зареєстрований 20.07.2018 року Управлінням ЗАГС адміністрації міста Белгорода Белгородської області, російська федерація. /а.с.20/

Чоловік позивачки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 09.10.2014 року Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області. /а.с.21-22/

Згідно з Довідкою від 20.04.2022 року №1217- ОСОБА_1 була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа. /а.с.23/

Відповідно до Службової записки Відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства, згідно проведеної перевірки громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталась. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня. /а.с.59/

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI.

Статтею 4 даного Законом визначений виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.5 вищезезначеної Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: - дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; - дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; - якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; - затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Питання щодо оформлення та видачі посвідки на тимчасове проживання іноземцю визначено Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 року №322.

Відповідно до п.1 Загальної частини Порядку, посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пунктом 21 вищевказаного Порядку визначені дії уповноваженого працівника під час приймання документів від іноземця та вирішення питання щодо приймання документів або відмови у їх прийнятті. В даному пункті зазначено, що за бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Згідно з Постановою КМУ від 21.10.2022 року №1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 01.11.2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», якщо строк звернення за обміном посвідки на тимчасове проживання настав у період з 24 лютого 2022 року до 09 листопада 2022 року, такі особи повинні протягом 30 днів звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства, цей перелік є вичерпним.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено судом, 23 червня 2022 року у ОСОБА_1 сплив строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої їй на підставі укладеного шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, починаючи з 23 червня 2023 року, а саме з часу спливу строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, до моменту винесення рішення від 30 серпня 2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вживала жодних заходів для легалізації свого проживання (перебування) на території України.

При цьому, суд враховує, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач не зверталась, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала. /а.с.59/

Доказів протилежного позивачем не надано, так як і не надано належних та допустимих доказів вчинення нею дій з легалізації свого перебування на території України.

Доводи позивача про те, що вона неодноразово зверталася до Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з приводу легалізації на території України, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Крім того, матеріали даної справи не містять та позивачем не наведено доказів, що остання підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас, суд звертає увагу на те, що спірним рішенням про примусове повернення позивачу надано варіативність дій з метою залишення території України, зокрема виїхати або до країни походження (російської федерації), або до третьої країни.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що посадові особи Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення від 30.08.2023 року відсутні.

Щодо правомірності постанови серії ПН МДН №005538 від 30.08.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 3400 грн, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено та не спростовано учасниками справи, що граничний термін перебування ОСОБА_1 на території України спливав 23.06.2022 року, натомість на момент складання 30.08.2023 протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №005547 та постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №005538 позивач перебувала на території України без документів на право проживання в Україні, більш як 30 днів, чим порушила вимоги ч. 1, 3 ст. 3, ст. 4, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вказані обставини свідчать про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.203 КУпАП та, як наслідок, про правомірність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №005538.

Щодо доводів позивача та її представника про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ПР МДН №005547 від 30.08.2023 року, винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП серії ПН МДН №005538 від 30.08.2023 року та рішення від 30.08.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни були допущені порушення прав позивача, зокрема вона була позбавлена права звернутись за правовою допомогою, то суд вважає наведені доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПР МДН №005547 від 30.08.2023 року вбачається, що позивачу було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, у тому числі щодо наявного права користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, що підтверджується особистим підписом позивача у відповідній графі протоколу.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН №005547 від 30.08.2023 року, постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП серія ПН МДН 005538 від 30.08.2023 року та рішення №6 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 30.08.2023 року містять особистий підпис позивача ОСОБА_1 про ознайомлення її з їх змістом, і нею не було заявлено клопотання про намір скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, у т.ч. скористатися безоплатною правовою допомогою або клопотання про відкладення розгляду вирішення питання.

Крім того, однією із передумов для прийняття рішення про примусове повернення іноземного громадянина за межі території України, з огляду на приписи Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства від 23.04.2012 №353/271/150, є дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому в даному випадку підставою для прийняття такого рішення є саме зафіксований в установленому порядку факт порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а не факт притягнення особи до певного виду відповідальності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення від 30.08.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та постанова серії ПН МДН №005538 від 30.08.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн, прийняті з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72,77,90,241-246,286, 288 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (, адреса: м.Дніпро, вул.В`ячеслава Липинського, буд.7).

Повний текст рішення складено 29.09.2023 року.

Суддя