Справа № 320/9294/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9294/22 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа - Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, з 2019 року мешкає на території України. 3 27.08.2019 позивач перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. 25.09.2021 позивач звернулась із заявою до відповідача про надання дозволу на імміграцію, однак рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 09.08.2022 №5292/311 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважає вказане рішення протиправним та необґрунтованим, оскільки нею були надані всі документи для отримання дозволу на імміграцію.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 несе військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою від 05.12.2022 №218/1325, яка видана Броварським районним центром комплектування та соціальної підтримки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

У задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом 51№ НОМЕР_2 , виданим 15.02.2021 посольством росії, Україна.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 27.08.2019 одружена з ОСОБА_2 , який є громадянином України відповідно до паспорту серії НОМЕР_4 видного 19.12.2006 Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області.

Згідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦО "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 31.08.2021 №06-15/10528 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію до України згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка понад два роки перебуває у шлюбі із громадянином України.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" (особа, яка в заяві про надання дозволу на імміграцію зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи).

Вважаючи вищевказане рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 протиправним, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено належними та допустимими доказами факту свідомого зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві про надання дозволу на імміграцію в України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно статті 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Згідно пункту 10 Порядку № 1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 11 Порядку № 1983 визначено документи, які разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються для отримання дозволу на імміграцію подаються, зокрема абзацом 5 вказаного пункту передбачено подання документу про місце проживання (в Україні та за кордоном).

Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку № 1983 перебачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до вимог пункту 16 Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №5292/311 від 09.08.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , прийнято на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем в ході з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 10 Закону України «Про імміграцію», було здійснено запити та відповідні перевірки громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Броварського РУП ГУ НП в Київській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у м. Києві, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Згідно висновку Броварського РУП ГУ НП в Київській області від 28.10.2021 №21185/109/1300/04-21 про результати перевірки особи, що клопоче про надання дозволу на імміграцію в Україну щодо ОСОБА_1 вбачається, що Броварським РУП ГУ НП в Київській області не виявлено підстав при яких дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Листом ГУ НП у місті Києві від 22.11.2021 №6425/125/29/01-2021 відповідача повідомлено, що в ході обробки інформації в інформаційній системі Інтерполу встановлено, що станом на 22.11.2021 в наявних базах даних Інтерполу відомостей щодо ОСОБА_1 не виявлено.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.11.2021 №91-15305/0/18-21-Вих повідомлено, що відповідно до пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, Головним центром проведено відповідну перевірку зазначеного у запиті іноземця. Перевіркою встановлено, що станом на 08:00 10 листопада 2021 року інформація про цього іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, відсутня.

Листом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 25.07.2022 №51/1-11/121-263 повідомлено, що Головним управлінням опрацьовано запит ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що іноземка за вказаною в анкеті адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Крім того, з оскаржуваного рішення не вбачається, які саме неправдиві відомості або підроблені документи були надані позивачем під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Тобто, єдиною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок міграційної служби про те, що громадянка ОСОБА_1 подала про себе неправдиві відомості, а саме щодо місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Такий висновок відповідачем сформовано на підставі листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 25.07.2022 №51/1-11/121-263, в якому повідомлено, що під час перевірки можливого місця реєстрації громадянки ОСОБА_1 за вказаною в анкеті адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що іноземка за вказаною в анкеті адресою фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став лист Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якому зазначено про те, що під час перевірки можливого місця реєстрації громадянки ОСОБА_1 за вказаною в анкеті адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що іноземка за вказаною в анкеті адресою фактично не проживає, а також, підтвердив, що додаткових перевірочних заходів не було вжито.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження обставин проживання за вказаною адресою при зверненні до міграційної служби з відповідною заявою позивачем було надано довідку відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦО "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 31.08.2021 №06-15/10528 про реєстрацію місця проживання особи.

Водночас, слід зазначити, що не перебування позивача в момент здійснення перевірки за адресою місця проживання в Україні, зазначеною останнім у заяві, а саме АДРЕСА_1 , не може підтверджувати факт надання позивачем завідомо неправдивих відомостей щодо вказаної адреси.

Також, слід зазначити, що в матеріалах особової справи позивача відсутні дані щодо запрошення позивача для надання відповідних пояснень.

Докази реєстрації/проживання позивача за вказаною адресою - АДРЕСА_2 , підтверджуються довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦО "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 31.08.2021 №06-15/10528 про реєстрацію місця проживання особи.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в основу спірного рішення відповідача покладені неналежні дані, які вказують на те, що позивачем було надано свідомо неправдиві відомості про місце (адресу) свого проживання на території України.

Згідно пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається, є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Згідно абзаців четвертого, п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи (абзац восьмий статті 3 вказаного Закону).

Крім того, слід звернути увагу, що відповідачем також були надіслані запити відносно позивача до Броварського РУП ГУ НП в Київській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у м. Києві, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, якими не встановлено підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з частиною другою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З аналізу положень статті 10 Закону України «Про імміграцію» можна дійти висновку, що чинним законодавством підставою для ненадання дозволу на імміграцію визначено свідоме надання неправдивих відомостей.

Однак, відповідач для визначення дій позивача як свідоме надання неправдивих відомостей врахував лише відповідь Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей про місце (адресу) свого проживання на території України, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 620/1055/21.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено «28» вересня 2023 року.