Справа № 120/10780/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 вересня 2023 р. Справа № 120/10780/23

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

18.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №22 від 13.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 та роботу в колгоспі в 1980 році, період з 1985 по 1996 рік.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 06.06.2023 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №22 від 13.06.2023 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.08.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що оскаржуваним рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі в 1980 році, 1985-1996 роках згідно з трудового книжкою, оскільки за вказані періоди інформація про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів внесена з порушенням Інструкції №58.

Відповідач зауважує, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов?язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з поважних причин, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих трудоднів ділиться на 25,4.

Для зарахування вищезазначеного періоду необхідним є надання уточнюючої довідки, що видана на підставі первинних документів підприємства, де працював позивач, відповідно до Порядку №637.

Окрім того, відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 , оскільки за вказаний період прослідковується перебування на військовій службі. Уточнююча довідка відсутня.

Відповідач наголошує, що для зарахування оскаржуваних періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що позивачем зроблено не було.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

06.06.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №22 від 13.06.2023 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні вказано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника становить 59 років 11 місяців. Страховий стаж склав 24 роки 6 місяців 10 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі в 1980 році, 1985-1996 роках згідно з трудового книжкою, оскільки за вказані періоди інформація про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів внесена з порушенням Інструкції № 58, а також не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 , оскільки за вказаний період прослідковується перебування на військовій службі. Уточнююча довідка відсутня.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, позивачу як особі, яка в 2023 році досягла віку в 60 років для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 30 років.

Так, законодавством, яке діяло до прийняття Закону № 1058-IV, а саме статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004 року, які зараховуються до страхового стажу. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п. 3 цього Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім того, Інструкцією від 20.07.74 №162 та Інструкцією від 29 липня 1993 року № 58, про порядок ведення трудових книжок працівників, що діяли на період спірних періодів роботи позивача унормовано, що до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників (п.п."г" п.2.19).

Аналізуючи наведені норми, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Так, Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників, згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

При цьому, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх обік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа (п. 13 Основних положень).

На підтвердження трудового стажу позивачем до суду надано, зокрема:

трудову книжку колгоспника НОМЕР_3 від 28.06.1980, виданої на ім`я ОСОБА_1 , згідно записів якої позивач:

28.06.1980 року прийнятий у члени колгоспу ім. Шевченка;

01.09.1980 року зарахований на навчання Слов`янський сільськогосподарський технікум;

19.11.1981 року по 28.11.1983 року військова служба в Радянській армії;

27.04.1985 року закінчив Слов`янський сільськогосподарський технікум;

15.05.1985 року прийнятий у члени колгоспу ім. Шевченка;

06.09.2003 року вибув з членів колгоспу.

архівну довідку Відокремленого структурного підрозділу "Донбаський аграрний фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені В.Даля" від 09.06.2023 року, у якій зазначено, що позивач дійсно навчався на денному відділенні в Слов?янському сільськогосподарському технікумі по спеціальності «Експлуатація та ремонт машин і обладнання АПВ» з 01.09.1980 року (наказ №105-у п.1 від 22.08.1980 року). Відрахований 17.11.1981 року, у зв?язку з призовом в ряди Радянської армії (наказ №134-у від 17.11.1981року п. 5). Поновлений на навчання 12.12.1983 року після звільнення в запас із лав Радянської армії ( наказ №194-у від 12.12.1983 року п.2). Відрахований 26.04.1985 року, зв?язку з закінченням освітнього закладу (наказ № 61-у п.3 від 26.04.1985 року);

інформаційний лист Архівного відділу Бахмутської міської ради від 12.06.2023 року, в якому вказано, щодо підтвердження стажу роботи позивачу (кількість відпрацьованих вихододнів в колгоспі ім. Шевченка за період 1985 - 1996 роки) неможливо надати, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, на виконання листа державного архіву Донецької області від 15.07.2022 № 01-29/68/0/220-22, документи архівного відділу було переміщено до місця тимчасового зберігання. У ході проведення організаційних заходів з систематизації документів по фондах, перевірки наявності документів, було виявлено, що документи з кадрових питань (особового складу) по фонду 321 «Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (колгосп ім. Шевченка) відсутні.

Водночас суд зауважує, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу частини періодів роботи в колгоспі ім. Шевченка, оскільки відсутня уточнююча довідка про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів, а в трудовій книжці записи про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум внесено з порушенням п.п. г п. 2.19. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим Мінюстом України 17.08.1993 за N110, а саме: до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про роботу як членів колгоспу.

Однак суд відхиляє такі аргументи відповідача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та точність записів у трудовій книжці.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

При цьому, спірний період роботи підтверджується трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 від 28.06.1980, виданої на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідні записи є точними, не містять жодних виправлень.

Суд критично відноситься до висновків відповідача щодо не зарахування до страхового стажу роботу позивача в колгоспі з 28.06.1980 року по 01.09.1980 року, з 15.05.1985 року по 30.01.1996 року.

Також відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, не виконував встановленої кількості відпрацьованих вихододнів.

Відтак, суд доходить висновку, що весь період роботи позивача в колгоспі ім. Шевченка має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача, оскільки період навчання перетинається з військовою службою, суд зважає на таке.

Позивач у якості доказів у цій частині надав диплом НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 01.09.1980 року вступив до Слов`янського сільськогосподарського технікуму, а 26.04.1985 року закінчив цей технікум; військовий квиток НОМЕР_4 , який свідчить, що позивач проходив військову службу у рядах радянської армії з 29.12.1983 року по 26.04.1985 року.

Крім того, у матеріалах справи наявна архівна довідка Відокремленого структурного підрозділу "Донбаський аграрний фаховий коледж Східноукраїнського національного університету імені В.Даля" від 09.06.2023 року, у якій зазначено, що позивач дійсно навчався на денному відділенні в Слов?янському сільськогосподарському технікумі по спеціальності «Експлуатація та ремонт машин і обладнання АПВ» з 01.09.1980 року (наказ №105-у п.1 від 22.08.1980 року). Відрахований 17.11.1981 року, у зв?язку з призовом в ряди Радянської армії (наказ №134-у від 17.11.1981року п. 5). Поновлений на навчання 12.12.1983 року після звільнення в запас із лав Радянської армії ( наказ №194-у від 12.12.1983 року п.2). Відрахований 26.04.1985року, зв?язку з закінченням освітнього закладу (наказ № 61-у п.3 від 26.04.1985 року).

Відповідно до п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XIІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено факт навчання.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до п. 4.2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За приписами пункту 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядком № 22-1 передбачено, що у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії.

Отже, пенсійний орган, у разі виникнення в нього сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача та недостатності відомостей про роботу, наділений правом перевірити та витребувати їх, однак цим правом не скористався. Крім того, при зверненні позивача за пенсією відповідач не надав останньому допомогу в одержанні відсутніх у нього документів, що є обов`язком відповідача.

Таким чином, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України №22 від 13.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачу до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 року по 27.04.1985 року, роботу в колгоспі за період з 28.06.1980 року по 01.09.1980 року, з 15.05.1985 року по 30.01.1996 року.

Суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, керуючись положеннями частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №22 від 13.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 року по 27.04.1985 року, роботу в колгоспі за період з 28.06.1980 року по 01.09.1980 року, з 15.05.1985 року по 30.01.1996 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович