Справа № 300/528/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/528/23 пров. № А/857/11562/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.

суддів - Кухтея Р.В. ,

Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року (ухвалене у м. Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, суддею Боршовським Т.І., дата складання повного тексту рішення не зазначена) у справі № 300/528/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові у призначенні пенсії за віком позивачу з урахуванням до страхового стажу даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.05.1984, а саме: період роботи в Малому підприємстві "Меркурій" з 26.10.1992 по 30.04.2002 (запис в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.05.1984 № 13-14);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача дані трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.05.1984, а саме: період роботи в Малому підприємстві "Меркурій" з 26.10.1992 по 30.04.2002 (запис в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.05.1984 № 13-14);

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 26.05.2021, відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 про залучення співвідповідачів залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в якості співвідповідача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в Малому підприємстві «Меркурій» та призначити з 26.12.2022 пенсію за віком.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того апелянтом подано додаткові пояснення із наведенням обґрунтувань апеляційних вимог.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в Малому підприємстві "Меркурій", оскільки печатка, якою завірений запис про звільнення у трудовій книжці не містить коду ЄДРПОУ підприємства, що суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України», а також Інструкції №17 від 11.01.1999 року. Жодних інших документів, які б підтверджували період роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в Малому підприємстві "Меркурій" позивач не надав ні пенсійному органу, ні суду. Також апелянт звертає увагу на те, що позивач працював керівником (директором) Малого підприємства "Меркурій", а тому був відповідальною особою за нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованих осіб та їх перерахунок до відповідного фонду. За період роботи в Малому підприємстві "Меркурій" відсутні докази сплати страхових внесків, а в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати протягом 2000-2002 роки. За вказаних обставин, відсутні підстави для зарахування періоду роботи в Малому підприємстві "Меркурій" до страхового стажу позивача. Також апелянт вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в спірній ситуації, за наявності в трудовій книжці чітких та однозначних записів, скріплених підписом та печаткою відповідальної посадової особи роботодавця, зважаючи на те, що на час створення та реєстрації МП «Меркурій» не існувало вимог про обов`язкове зазначення на печатці юридичної особи ідентифікаційного коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, оскільки він запроваджений з 1 січня 1996 року, суд вважав, що вказані обставини не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за період з 26.10.1992 по 30.04.2002.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач працював в спірний період на посаді директора, а тому відповідав за нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду в МП «Меркурій», а також в Пенсійного фонду відсутні дані щодо сплати МП «Меркурій» страхових внесків за вказаний період трудової діяльності позивача, і такі дані відсутні в системі персоніфікованого обліку за період 2000-2002 років, то суд зазначив, що вказані аргументи не були підставою для відмови в призначенні пенсії в рішенні ГУ ПФУ в Чернігівській області № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком.

При цьому, з метою ефективного захисту порушеного права та забезпечення реальної гарантії щодо дії верховенства права в спірних правовідносинах, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу з 26.12.2022 (з дати звернення до пенсійного органу) пенсію за віком, з зарахуванням до страхового стажу періоду його роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в МП «Меркурій».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 26.12.2022 через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 81-85); довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с. 86); свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 22.01.2003 (а.с. 87); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.01.2003 (а.с. 88); свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 22.01.2003 (а.с. 89); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.09.2021 (а.с. 90-93); експертний висновок № 056/1141-а/2 від 11.10.2021 (а.с. 94); архівну довідку Комунальної установи «Трудовий архів» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 30.09.2021 № 597 (а.с. 95); витяг з ЄРС для ФОП від 22.12.2022 (а.с. 96); довідка Снятинського районного центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області (а.с. 97); довідку Державного вищого навчального закладу «Чернівецький політехнічний коледж» від 18.08.2021 № 24 (а.с. 98); наказ Снятинської госпрозрахункової ремонтно-будівельної дільниці за № 13 від 05.03.1984 (а.с. 106-107); наказ Снятинської госпрозрахункової ремонтно-будівельної дільниці за № 102 від 20.12.1988 (а.с. 99-100); трудову книжку серії НОМЕР_1 від 12.05.1984 (а.с. 101-105).

30.12.2022 ГУ ПФУ в Чернігівській області прийняло рішення № 43 про відмову в призначенні пенсії. Рішення відповідача 2 № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що загальний страховий стаж позивача становить 19 років 4 місяці 27 днів, при необхідному 28 років. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Малому підприємстві "Меркурій" з 26.10.1992 по 30.04.2002, оскільки звільнення завірено печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи, довідку про реорганізацію (а.с.108).

Листом № 0900-0215-8/1070 від 09.01.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило ОСОБА_1 рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 36).

Не погоджуючись із діями пенсійного органу щодо відмови в зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу та призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 28 років.

Як встановлено судом, на час звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 досяг віку 60 років.

Разом з цим, пенсійний орган дійшов висновку, що у позивача не достатньо страхового стажу, оскільки не вбачає підстав для врахування періоду роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в Малому підприємстві "Меркурій".

Як згадувалось вище, 30.12.2022 ГУ ПФУ в Чернігівській області прийняло рішення № 43 про відмову в призначенні пенсії. Рішення відповідача 2 № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що загальний страховий стаж позивача становить 19 років 4 місяці 27 днів, при необхідному 28 років. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Малому підприємстві "Меркурій" з 26.10.1992 по 30.04.2002, оскільки звільнення завірено печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи, довідку про реорганізацію

Щодо наявності в позивача страхового стажу не менше 28 років, то суд вважає за потрібне зазначити таке.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, ст.62 Закону №1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 та п. 2 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.05.1984, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач: з 26.10.1992 прийнятий на посаду директора МП «Меркурій» м. Снятин; з 30.04.2002 позивач звільнений з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 104-105).

Факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.05.1984, виданої на ім`я « ОСОБА_2 » встановлено рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2022 у справі № 351/2248/21.

Порядок ведення трудових книжок працівників регламентує Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пункту 1.3 Інструкції при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.05.1984 про прийняття позивача з 26.10.1992 на посаду директора МП «Меркурій» м. Снятин та звільнення 30.04.2002 з вказаної посади є чіткими та однозначними, вчинені відповідно до вимог Інструкції, оскільки містить інформацію щодо: дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, посада, на яку було прийнято позивача, а також зазначено на підставі яких наказів позивач прийнятий на роботу та звільнений, записи засвідчені печаткою МП «Меркурій» м. Снятин.

Що стосується доводів апелянта про те, що запис про звільнення завірено відтиском печатки, яка не містить ідентифікаційного коду організації, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, то суд першої інстанції вірно вказав таке.

22.01.1996 з метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України», якою затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (додається) і визначено ввести його в дію з 1 січня 1996 року.

Так, згідно вказаного Положення (в первинній редакції) Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про підприємства та організації всіх форм власності, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Відповідно до пункту 4 Положення інформаційний фонд Державного реєстру включає такі види даних, як ідентифікаційні - ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності, що є єдиним для всього інформаційного простору України, та його назва.

Таким чином, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - це унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, який створений з 1 січня 1996 року. Тобто, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України почали присвоювати юридичним особам з 1 січня 1996 року.

Відтак, зважаючи на те, що на час створення та реєстрації МП «Меркурій» не існувало вимог про обов`язкове зазначення на печатці юридичної особи ідентифікаційного коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, оскільки він запроваджений з 1 січня 1996 року, є безпідставними доводи скаржника про обов`язкове зазначення на печатці МП «Меркурій» ідентифікаційного коду, та як наслідок не визнання запису в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з роботи через відсутність скріплення такого запису в трудовій книжці печаткою підприємства з ідентифікаційним кодом ЄДРПОУ.

Щодо зазначеної у рішенні № 43 від 30.12.2022 вимоги про необхідність надання позивачем уточнюючої довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію, то колегія суддів вважає, що в спірній ситуації, за наявності в трудовій книжці чітких та однозначних записів про період роботи з 26.10.1992 по 30.04.2002 в МП «Меркурій», скріплених підписом та печаткою відповідальної посадової особи роботодавця, в органу Пенсійного фонду не було підстав для витребування в ОСОБА_1 наведених вище уточнюючих документів.

При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи ОСОБА_1 з 26.10.1992 по 30.04.2002. Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач працював в спірний період на посаді директора, а тому відповідав за нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду в МП «Меркурій», а також в Пенсійного фонду відсутні дані щодо сплати МП «Меркурій» страхових внесків за вказаний період трудової діяльності позивача, і такі дані відсутні в системі персоніфікованого обліку за період 2000-2002 років, то судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані аргументи не були підставою для відмови в призначенні пенсії в рішенні ГУ ПФУ в Чернігівській області № 43 від 30.12.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком.

Так, Верховний Суд, не розділяє право особи на призначення пенсії з зарахуванням чи не зарахуванням певного періоду трудової діяльності до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, після запровадження персоніфікованого обліку залежно від того, яку посаду на підприємстві-страхувальнику займала така застрахована особа, оскільки пенсійний орган мав своєчасно здійснювати контроль за сплатою страхувальником страхових внесків з заробітної плати працівників та притягувати чи ініціювати питання притягнення до відповідальності такого страхувальника та його посадових осіб, відповідальних за несвоєчасну сплату чи несплату таких внесків, а не фактично компенсувати свою бездіяльність на стадії призначення пенсії конкретній особі.

(Постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 20 березня 2019 у справі № 688/947/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 17 листопада 2021 року у справі № 242/5635/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17).

Що стосується доводів апелянта про те, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 0640/4248/18 та від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19.

При цьому слід зазначити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини застосовує підхід, згідно з яким дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Hasanv. Bulgaria» заява №. 30985/96).

Оскільки судами встановлена протиправність дій відповідачів щодо не зарахування вищезазначених періодів до трудового стажу, належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання призначити та виплачувати пенсію позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року у справі № 300/528/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос