Справа № 240/19465/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності командира Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) щодо не розгляду його рапорту від 13 квітня 2023 року та стягнення вчинити відповідні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, згідно указу Верховного головнокомандувача Збройних Сил України «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» він прибув для проходження військової служби та наказом начальника штабу від 25 лютого 2022 року призначений на посаду стрільця з військовим званням солдат у В/ч НОМЕР_1 . З огляду на те, що названим указом визначено максимальний строк служби 1 рік, позивач 13 квітня 2023 року подав рапорт про звільнення з військової служби. Однак, посадовими особами відповідача такий протиправно розглянутий не був.
Ухвалою суду від 07 липня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
30 серпня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що доданий до позовної заяви рапорт, адресований командиру В/ч НОМЕР_1 , не містить жодної резолюції, у тому числі безпосереднього керівника, командира відділення, що, на переконання відповідача, свідчить, про те, що такий рапорт не був поданий у порядку, визначеному пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України». Додатково зауважує, що в журналі реєстрації вхідних документів військової частини відсутні відомості про подання рапорту позивачем. Також акцентує увагу, що позивач був мобілізований згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким на території України введено воєнний стан, який продовжений на момент, як зазначає позивача, подання ним рапорту та подання відзиву на позов. Згідно приписів підпункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вичерпний перелік, з яких військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можуть бути звільнені. І підстава, яка зазначена позивачем у рапорті та позові, у названій правовій нормі відсутня.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 з 25 лютого 2022 року проходить службу у В/ч НОМЕР_1 .
Як стверджує позивач, 13 квітня 2023 року ним на ім`я командира В/ч НОМЕР_1 подано рапорт, в якому, посилаючись на Указ Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 лютого 2022 року, просить звільнити його з військової служби у зв`язку з закінченням встановлених у зазначеному Указі строків.
Відповідь за наслідками розгляду такого рапорту позивач не отримав.
Уважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-ХІІ).
Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами 2 4 названої правової норми передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно частини 6 статті 2 Закону України №2232-ХІІ видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною 10 цієї правової норми також передбачено, що на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву.
Згідно пунктів 2 5 частини 1 статті 24 Закону України №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається:
день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України № 2232-ХІІ, частиною 1 якої передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Тим часом, підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені у частині 4 названої правової норми і є різними для військовослужбовців, які звільняються під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) та під час дії воєнного стану.
Згідно визначень, закріплених у статтях 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №3543-ХІІ) та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII з наступними змінами та доповненнями у на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №389-VIII):
особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації та включає в себе період воєнного стану.
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію.
Цей Указ набрав чинності 18 березня 2014 року, а відповідно до його пункту 3 мобілізація проводиться протягом 45 діб з дня набрання Указом чинності.
Аналогічні Укази були прийняті Президентом України 06 травня 2014 року №454/2014, 21 липня 2014 року №607/2014 та 14 січня 2015 року №15/2015.
У зв`язку з загостренням ситуації на державному кордоні 22 лютого 2022 року Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України підписав наказ №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період».
Згідно зазначеного наказу з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, готовності Збройних Сил України, інших утворених відповідно до України військових формувань до адекватних (випереджувальних) дій на різкі зміни в оперативній обстановці на виконання пунктів 1, 17 частини 1 статті 106 Конституції України, частини 3 статті 6 Закону України «Про оборону України», чистини 1, 2, 11 статті 391 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказано Головнокомандувачу Збройних Сил України для оперативного доукомплектування в особливий період Збройних Сил України та інших військових формувань упродовж 7 діб, починаючи з 00:00 годин доби, наступної за днем набрання чинності цим наказом, здійснити призов громадян України, зарахованих до військового оперативного резерву, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на строк, що не перевищує 365 днів із дня набрання чинності цим наказом.
Пунктом 4 цього наказу закріплено, що він набирає чинності з 00:00 годин дня, наступного за днем його підписання.
Отже, названий наказ набрав чинності з 00:00 годин 23 лютого 2022 року та передбачав призов з 00:00 годин 24 лютого 2022 року громадян України, зарахованих до військового оперативного резерву.
Тим часом, позивач не надав суду доказів, що станом на 23 лютого 2022 року мав укладений контракт про проходження служби у військовому резерві та/або зарахований до військового оперативного резерву.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дія наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 лютого 2022 року №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» на позивача не розповсюджується.
24 лютого 2022 року Президент України підписав Указ №69 «Про загальну мобілізацію», яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини 2 статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Того ж дня Президент України підписав Указ №65/2022 «Про загальну мобілізацію, який затверджений Законом України від 03 березня 2022 рок№2105-ІХ, аналогічного змісту.
Відповідно до приписів пункту 31 частини 1 статті 85 Конституції України та Закону України 3543-ХІІ, рішення Президента України про загальну або часткову мобілізацію підлягають затвердженню Верховною Радою України.
З огляду на викладене, саме на підставі Указу Президента України №65/2022, який затверджений Законом України від 03 березня 2022 рок№2105-ІХ, позивач 25 березня 2022 року був мобілізований та проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 .
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану» від 26 липня 2023 року №451/2023, який затверджений Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ на 90 діб з 05годин 30 хвилин 18 серпня 2023 року.
Отже, станом на 13 квітня 2023 року на території України діяв воєнний стан, а тому звільнення військовослужбовців могло бути проведено виключно з підстав, визначений у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ.
З огляду на викладене посилання позивача на підпункту «а» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ як на підставу для звільнення його з військової служби є безпідставними.
Також суд зауважує, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України №2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Згідно пункту 14 розділу 1 частини 1 названого Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Як убачається з копії наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року №23, позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою солдата стрільця 2 стрілецького відділення, 1 стрілецького взводу, 2 стрілецької роти.
Отже, безпосереднім начальником позивача виступає командир відділення, а наступними командир взводу та роти.
Однак, доказів на підтвердження звернення до зазначених осіб із рапортом про звільнення від 13 квітня 2023 року, позивач суду не надав.
Натомість відповідач надав належним чином засвідчені копії сторінок журналу реєстрації вхідних документів В/ч НОМЕР_1 , розпочатого 20 липня 2022 року та закінченого 29 червня 2023 року, за період з 12 по 15 квітня 2023 року, в якому інформація про рапорт позивача відсутня.
Відповідно до приписів частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї правової норми закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, позивач не виконав покладений на нього обов`язок по доведенню обставин, зазначених на обґрунтування заявлених позовних вимог. Натомість відповідач надав суду докази на підтвердження правомірності його поведінки.
Виходячи із законодавчих приписів та встановлених обставин справи в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис