Справа № 305/1896/23
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/1896/23
Провадження по справі 2-а/305/19/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Губко Владислав Валентинович, до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до Рахівського районного суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 до Рахівського районного відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позов мотивував тим, що 5 серпня 2023 року поліцейський СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рядовий поліції Марюнич Василь Васильович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 266770, стосовно позивача на підставі ст.ст. 121-3, 125 КУпАП. Вказана постанова надійшла позивачу рекомендованим листом 18.08.2023, і саме тоді позивач дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності. Проаналізувавши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та враховуючи пояснення позивача та осіб, присутніх на місці події, вважає, що позивач правопорушення, передбачені ст.ст. 121-3, 125 КУпАП не вчиняв, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Так, 05.08.202 орієнтовно о 21 год 20 хв позивач ОСОБА_1 керуючи автомобілем RENAULT TRAFIC, реєстраційний № НОМЕР_1 їхав вулицею Грушевського у смт Ясіня й під`їхав до повороту на вулицю Стебний біля магазину «Продовольчі товари», де його очікували друзі. Помітивши їх на майданчику перед магазином, він з`їхав з проїжджої частини і зупинився біля них на узбіччі дороги біля магазину. У момент зупинки транспортного засобу під`їхав автомобіль патрульної поліції реєстраційний № 0918 і шляхом увімкненого проблискового маячка синього і червоного кольору віддав йому наказ зупинитися. Однак, на цей час позивач вже зупинив свій транспортний засіб. Після цього позивач вийшов з автомобіля і до нього підійшов працівник поліції, який зажадав пред`явити документи. Він пред`явив документи, що посвідчують право керування транспортним засобом та власність на автомобіль, а також поліс обов`язкового страхування і спитав які до нього є претензії з боку правоохоронців. У відповідь працівники поліції звинуватили позивача, ніби то він вчинив порушення Правил дорожнього руху, а саме: керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби. При цьому працівники поліції не ставили жодних претензій про те, що під час зупинки працівниками поліції він не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Позивач категорично заперечив ці звинувачення. Він пояснив, що насправді підсвітка номерного знаку справна і під час руху його автомобіля номерний знак був освітлений. У підтвердження цього він негайно ввімкнув електрообладнання автомобіля і в присутності свідків продемонстрував працівникам поліції, що підсвітка номерного знака функціонує належним чином. Зазначає, що поліцейський не представився, службове посвідчення не пред`явив, не оголошував, яка справа розглядається, не роз`яснював прав та обов`язків, не відібрав пояснень у позивача, не надав жодних підтверджуючих правопорушення доказів, не склав протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, а також не вчинив жодних інших дій, окрім того, що встановив особу позивача, ознайомившись з його водійським посвідченням та документами на транспортний засіб. Усі пояснення позивача та присутніх на місці події свідків щодо відсутності в його діях складу правопорушення були проігноровані поліцейськими та не прийняті до уваги. Після цього поліцейські повернули пред`явлені їм документи, сіли в службовий автомобіль і від`їхали з місця події. При цьому, на місці події працівниками поліції жодні матеріали про адмінправопорушення щодо позивача не складали, жодні документи від нього не вилучалися і взагалі будь-які матеріали у його присутності не оформлялися. З правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивача ознайомлено не було, копію постанови на місці події йому вручено не було. Звертає увагу суду, що під час вищезазначених подій 05.08.2023 працівниками поліції жодних претензій до позивача стосовно того, що під час зупинки працівниками поліції він не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, не ставилося. Про це він дізнався лише отримавши поштовим зв`язком оскаржувану постанову, якою його було притягнуто до адмінвідповідальності також за ст. 125 КУпАП. Однак, насправді, на момент, коли під`їхав автомобіль поліції і шляхом увімкненого проблискового маячка синього і червоного кольору віддав позивачу наказ зупинитися, його автомобіль вже зупинився, що може бути підтверджено показаннями свідків. Позивач правопорушення, передбачене ст.ст. 121-3, 125 КУпАП, не вчиняв. Як вбачається з наданої постанови та обставин справи, уповноважена особа відповідача винесла оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено ім`я та прізвище посадової особи, яка розглядає справу, не були дослідженні докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Дії поліцейського обмежились тим, що він вписав текст постанови за відсутності позивача. У зв`язку з наведеним представник позивача та позивач вважають, що дана постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, неповним з`ясуванням обставин справи, не відображає дійсних обставин справи, що мають значення для справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною. У матеріалах адмінсправи відсутні достатні належні докази, які беззаперечно свідчать про те, що правопорушення мало місце і вчинено позивачем. Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, вважають, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. У матеріалах справи відсутні фото чи відео матеріали, які могли б засвідчити факт вчинення правопорушення позивачем. Оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення. Пункт 7 постанови (до постанови додаються) не містить жодного посилання. У матеріалах справи відповідач не навів відомості про будь-яких свідків, які могли б засвідчити факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи відсутні будь-які інші (крім самої постанови) належні та допустимі докази, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також вважають, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 є незаконною, оскільки у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 266770 неправильно вказано строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме - протягом десяти днів з дати вручення такої постанови, тоді як згідно з положенням ст. 289 КУпАП та ч. 2 ст. 286 КАСУ, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 266770 у графі 5 має місце виправлення, а саме: виправлено час вчинення правопорушення, внаслідок чого незрозуміло, коли саме воно відбулося: о 21 год. 20 хвилин чи о 21 год 50 хвилин, водночас здійснення виправлень, підчисток та помарок у постанові про накладення адміністративного стягнення є недопустимими. Виходячи з вищенаведеного, відсутні достатні належні докази скоєння ОСОБА_1 правопорушення; матеріали про адмінправопорушення складені з порушенням норм чинного законодавства, розгляд справи відбувся без участі позивача, мали місце інші порушення в процесі притягнення особи до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене, просив поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 266770 винесеної 5 серпня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рядовим поліції Марюничем Василем Васильовичем. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 266770 винесену 5 серпня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рядовим поліції Марюничем Василем Васильовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121-3, 125 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення. Також просив викликати та допитати у якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були очевидцями подій, що оскаржуються позивачем.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 30.08.2023 було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, призначено судовий розгляд справи по суті. При цьому, відповідачам повідомлено про їх право до початку судового розгляду подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог та роз`яснено норми ч. 4 ст. 159 та ч. 2 ст. 77 КАС України. Одночасно задоволено клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 08.09.2023 було замінено первинного відповідача - Рахівський районний відділ поліції ГУНП України в Закарпатській області на належного відповідача - Управління патрульної поліції у Закарпатської області Департаменту патрульної поліції.

Оскільки в осаржуваній постанові не було чітко зазначено посаду поліцейського, який склав протокол, а зазначено скорочено абревіатуру СРПП, що виявилося під час судового засідання 19.09.2023, отже оскаржувала постанова була складена не посадовою особою патрульної поліції, а поліцейським Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, отже до участі у справі був залучений неналежний відповідач, тому, за згодою представника позивача, було замінено Управління патрульної поліції у Закарпатської області Департаменту патрульної поліції (м. Ужгород, вул. Кошового, 2, Закарпатська область) на належного - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, Закарпатська область).

Ні від первинного відповідача - Рахівського районного відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області, ні від належного відповідача - Головного управління національної поліції України в Закарпатській області відзив на позов не находив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що 05.08.2023 орієнтовно о 21:20 годин він керуючи автомобілем RENAULT TRAFIC, реєстраційний № НОМЕР_1 їхав вулицею Грушевського, у смт Ясіня. Йому подзвонили друзі й попросили привезти інструмент, оскільки вони пробили колесо. Він під`їхав до повороту на вулицю Стебний біля магазину Продовольчі товари, де його очікували друзі, на майданчику перед магазином він з`їхав з центру проїжджої частини й зупинився біля них на узбіччі дороги біля магазину. Після того, як його автомобіль зупинився й він вийшов з машини, до його автомобіля під`їхав автомобіль патрульної поліції реєстраційний № 0918 з увімкненим проблисковим маячком синього і червоного кольору віддав наказ зупинитися. Однак, на цей час його автомобіль вже був зупинений. До нього підійшов працівник поліції, який зажадав пред`явити документи. Він пред`явив документи, що посвідчують право керування транспортним засобом та власність на автомобіль, а також поліс обов`язкового страхування, і спитав, які до нього є претензії з боку правоохоронців. У відповідь працівники поліції звинуватили його в тому, що він вчинив порушення Правил дорожнього руху, а саме: керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби. При цьому працівники поліції не ставили йому жодних претензій про те, що під час зупинки працівниками поліції він не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Він категорично заперечив ці звинувачення й пояснив, що насправді підсвітка номерного знаку справна і під час руху його автомобіля номерний знак був освітлений. У підтвердження цього він негайно ввімкнув електрообладнання автомобіля і в присутності свідків продемонстрував працівникам поліції, що підсвітка номерного знака функціонує належним чином. Поліцейський не представився, службове посвідчення не пред`явив, не оголошував, яка справа розглядається, не роз`яснював прав та обов`язків, не відібрав пояснень у нього, не надав жодних підтверджуючих правопорушення доказів, а також не вчинив жодних інших дій, окрім того, що встановив його особу, ознайомившись з водійським посвідченням та документами на транспортний засіб. Усі його пояснення та присутніх на місці події свідків щодо відсутності в її діях складу правопорушення були проігноровані поліцейськими та не прийняті до уваги. Після цього поліцейські повернули пред`явлені їм документи, сіли в службовий автомобіль і поїхали з місця події. При цьому на місці події працівниками поліції жодні матеріали про адмінправопорушення щодо нього не складали, жодні документи від нього не вилучали і взагалі будь-які матеріали у його присутності не оформляли. З правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності його не ознайомлювали, копію постанови на місці події йому вручено не було. 05.08.2023 працівники поліції жодних претензій до нього стосовно того, що під час зупинки працівниками поліції він не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, не ставили. Про це він дізнався лише отримавши поштовим зв`язком оскаржувану постанову, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності ще й також за ст. 125 КУпАП. Однак насправді на момент, коли під`їхав автомобіль поліції і шляхом увімкненого проблискового маячка синього і червоного кольору віддав йому наказ зупинитися, його автомобіль вже був зупинений. Просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо нього та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання представник відповідача ГУНП в Закарпатській області не з`явився, про розгляд справи був повідомлений шляхом направлення на електронну адресу ухвали суду про залучення як належного відповідача, однак відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 05 серпня 2023 року він їхав у автомобілі ОСОБА_1 . Коли вони зупинилися біля магазину "Продовольчі товари" у смт Ясіня, по вулиці Стебний, до них підїхав поліцейський автомобіль, підійшов поліцеський, який сказав, що у них не світиться задня підсвітка, але насправді підсвітка працювала й це продемонстрував ОСОБА_1 . На місці зупинки жодного процесуального документу працівник поліції не складав. На його думку, ОСОБА_1 жодних правопорушень не вчиняв, а його було притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 05.08.2023 о 21:20 год він чекав ОСОБА_1 , який привіз йому інструменти, щоб замінити колесо. ОСОБА_1 під`їхав до магазину "Продовольчі товари" у смт Ясіня й зупинився поруч. Після цього під`їхав автомобіль поліції й сказали ОСОБА_1 , що у нього не працює підсвітка, але насправді підсвітка працювала. Поглянувши документи ОСОБА_1 , які він їм пред`явив, патрульний їх повернув й поїхав. Жодних документів не складав.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 05.08.2023 о 21:20 годині він стояв біля магазину з ОСОБА_5 й чекав, коли ОСОБА_1 привезе інструменти для монтажу колеса. ОСОБА_1 під`їхав до магазину, зупинився, після цього під`їхала поліцейська машина, пред`явивши претензію про те, що не світить задня підсвітка, витребували документи у ОСОБА_1 . Після того, як ОСОБА_1 включив замок запалювання й продемонстрував, що підсвітка працює, поліцейський повернув йому документи.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою, другою статті 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Стаття 249 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Суд встановив, що 5 серпня 2023 року СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рядовий поліції Марюнич Василь Васильович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 266770, відповідно до якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 1190 гривень за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Суть правопорушення зазначено такий: "05.08.2023 о 21:50 годині у смт Ясіня, по вулиці Грушевського водій керував автомобілем, в якому в темну пору доби не освітлювався номерний знак, чим порушив п. 2.9 в, під час зупинки не ввімкнув аварійні сигнали, чим порушив п. 9.9 б ПДР".

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач, Головне управління національної поліції України в Закарпатській області, жодних доказів, на підставі яких ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, до початку розгляду справи по суті не надав.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України строк на подання доказів на момент розгляду справи закінчився, адже Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. В ухвалі Рахівського районного суду від 19.09.2023 було роз`яснено відповідачу про його право до початку судового засідання подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Натомість в ході розгляду даної справи показами позивача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повністю спростовується факт, як непрацюючої підсвітки на автомобілі, так і невиконання ОСОБА_1 вимог щодо включення аварійного сигналу.

Частина 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою був притягнутий до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Проте, вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 05.08.2023 з огляду на викладене не підтвердилося.

Позивач також зазначає, що Відповідач порушив норми процесуального права, зокрема, постанова щодо нього на місці вчинення не виносилася, а така була складена пізніше, а про розгляд справи щодо нього ОСОБА_1 не був повідомлений.

Виходячи з пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які були очевидцями безпосередньо обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 05.08.2023, та й самого позивача, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №266770 у відношенні ОСОБА_1 на місці скоєння правопорушення не виносилась, права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не роз`яснювались, а про існування цієї постанови ОСОБА_1 довідався, коли отримав її копію поштовим зв`язком 18.08.2023.

Також у постанові немає пояснень свідків, що свідчили б про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він був притягнутий до відповідальності, чи будь-які інші доводи, що свідчать при вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, вказаних в оскаржуваній постанові.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

За визначенням, наведеним у ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (де серед іншого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції за які-небудь порушення ПДР, а перевірка документів проводилася, за надуманими звинуваченнями щодо непрацюючої підсвітки на автомобілі й проводилася вже після того, як ОСОБА_1 зупинився біля магазину, щоб надати допомогу друзям з ремонту автомобіля, при цьому розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався без участі позивача ОСОБА_1 та чи був він повідомлений належним чином про розгляд справи про адміністративні правопорушення, матеріали справи належних доказів не містить.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що сам по собі факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. А відповідно до принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Постанова про адміністративне правопорушення сама по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, тим більше, що незрозумілим є накладення стягнення на ОСОБА_1 , враховуючи, що він ніби-то порушив вимоги п. 2.9, відповідальність за яке не охоплюється ч. 1 ст.121-3 КУпАП, та п 9.9 б ПДР України, тобто скоїв два порушення, при цьому був визнаний винуватим у вчиненні одного адміністративного правопорушення, без посилання на ст. 36 КУпАП, яка регламентує накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, свідчить про формальний підхід до розгляду адміністративних матеріалів та саме по собі доводить, що ОСОБА_1 не вчиняв порушення, передбаченого п. 2. 9, яке за матеріалами справи могло бути підставою для законної зупинки водія.

Крім того, суду не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що позбавило можливості останнього на відкритий розгляд справи про адміністративне правопорушення та інших прав особи, які їй надані ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем, окрім самої постанови, не надано доказу (відеозапису, фото-, чи ін.), який повинен був фіксувати, як наявність факту самого правопорушення, так і дотримання поліцейським процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, доводи відповідача про наявність складу адміністративного правопорушення є недоведеним.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суд приходить до висновку про закриття провадження в справі.

Частина 2 та 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, розпоряджаючись своїми правами, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_1 не пред`являв, тому такі залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 20, 77, 78, 90, 139, 242, 243, 244, 246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №266770, винесену 05 серпня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рядовим поліції Марюничем Василем Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: В.Е. Ємчук