Справа № 320/1461/23
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1461/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключкович В. Ю..
за участю секретаря: Рожок В. В.

представника відповідача Кушнір Л. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 21.03.2023) у справі за позовом Служби безпеки України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Служба безпеки України звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просила суд:

- скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2020, про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 132,81 грн від 14.12.2022 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити залишити без розгляду, а в разі якщо суд не знайде підстав для залишення позову без розгляду, відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції цілком безпідставно залишено поза увагою ту обставину, що спірні постанови позивачем отримано ще у липні 2020 року, тоді як із даним позовом позивач звернувся лише у 2023 році.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно скасовано спірні постанови, оскільки на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору у державного виконавця не було жодних законних підстав для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання. Більш того, рішення суду у справі №2240/2664/18 не було виконано боржником на момент винесення спірних постанов, а лише у грудні 2020 року.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі №2240/2664/18 зобов`язано Службу безпеки України провести спеціальне розслідування нещасного випадку, що мав місце з ОСОБА_1 05 травня 2014 року відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 грудня 2002 року №443 ( з наступними змінами та доповненнями).

На виконання зазначеного рішення суду, наказом СБУ №1854/ДСК від 30.11.2019 "Про призначення спеціального розслідування за фактом нещасного випадку" призначено комісію для проведення спеціального розслідування нещасного випадку у період з 30.11.2019 до 30.12.2020.

До Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов на виконання виконавчий лист №2240/2664/18, виданого 02.01.2020 Хмельницьким окружним адміністративним судом.

На виконання вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М., 08.07.2020 винесено постанови:

- про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1;

- про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн.

10.08.2020 позивач звертався до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 та скасувати постанови від 08.07.2020 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки СБУ самостійно та добровільно виконало судове рішення.

Про добровільне виконання рішення суду, на переконання боржника свідчить винесення наказу СБУ №1854/ДСК від 30.11.2019 "Про призначення спеціального розслідування за фактом нещасного випадку".

Вказана заява залишена без задоволення, а виконавче провадження за такою завершено не було.

В подальшому, за результатом проведеного розслідування, 30.12.2020 комісією складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05.05.2014 із ОСОБА_1 і який затверджено начальником УСБУ в Запорізькій області.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. від 07.12.2022 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листі №2240/2664/18, виданого 02.01.2020 Хмельницьким окружним адміністративним судом на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання судового рішення боржником).

Одночасно, із постановою про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. прийнято 14.12.2022 постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 132,81 грн та стягнення виконавчого збору.

Вважаючи постанови державного виконавця від 08.07.2020 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 14.12.2022 про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника з боржника витрат виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 08.07.2020 про відкриття виконавчого провадження № № НОМЕР_2 колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем безпідставно винесено спірні постанови, адже рішення суду боржником у виконавчому провадженні виконано добровільно та до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Поряд з цим, суд визнав необґрунтованими доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення з даним позовом до суду, передбаченого ст.287 КАС України, та відсутність поважних причин для його поновлення, зазначивши, що питання поновлення позивачеві строку звернення до суду вже вирішувалося судом при відкритті провадження у цій справі. Зокрема встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізналася лише у грудні 2022 року з листа відповідача від 14.12.2022.

Також, за інформацією, отриманою позивачем 13.03.23 в Управлінні режиму документально забезпечення та контролю СБУ за обліками Системи електронного документообігу підрозділів ЦУ СБ України постанови державного виконавця від 08.07.2020 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 значиться, а надані відповідачем реєстри поштової кореспонденції не підтверджують фактичного вручення позивачеві спірних постанов.

Не вдаючись до правової оцінки висновків суду першої інстанції про суті заявлених позовних вимог колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що Службою безпеки України пропущено строк звернення до суду з поважних причин. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, наведеним у ч.2 вказаної статті Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведені положення кореспондуються із приписами ч.3 ст.122 КАС України, згідно яких для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст. 287 КАС України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні строки оскарження установлені частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У цьому контексті строк звернення до адміністративного суду, це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обумовленому аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Поняття «повинна була дізнатись», використане у КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Предметом спору у даній справі є оскарження Службою безпеки України постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2020, про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 132,81 грн від 14.12.2022 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Як стверджує позивач, про порушення свої прав він дізнався лише у грудні 2022 року з листа відповідача від 14.12.2022.

Суд першої інстанції врахував наданні пояснення позивача та, у зв`язку з цим, дійшов висновку, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції оскільки як вбачається з матеріалів справи, про винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2020 № НОМЕР_2 позивачу достеменно було відомо принаймні 05.08.2020року.

Як вірно зауважено апелянтом, з копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від боржника у виконавчому провадженні направлено заяву про завершення виконавчого провадження № НОМЕР_2, що датована 05.08.2020 року за вих. № 16500-26-20 (т. 1 а.с. 50).

З позовом про оскарження вказаної постанови позивач звернувся до суду лише 06.01.2023, тобто із значним пропуском строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом.

Посилання позивача на невиконання відповідачем вимог Закону №1404-VIII щодо надіслання на його адресу або вручення копії спірної постанови не мають правового значення для вирішення питання щодо дотримання строку звернення до суду у даному випадку, оскільки, як вже зазначалося, початок перебігу встановленого частиною другою статті 287 КАС України десятиденного строку звернення до суду вказана норма пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, а не з днем вручення такій особі рішення органу ДВС.

Отримання у грудні 2022 року з листа відповідача від 14.12.2022 не підміняє собою дати, з якої він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Позиція позивача про дотримання ним строку звернення до суду у даному випадку ґрунтується на помилковому тлумаченні ним норм законодавства, які регулюють питання строку звернення до суду із позовом з приводу оскарження рішення органу державної виконавчої служби.

За змістом частини першої статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Одночасно з цим, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин: вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Позивач не наводить обґрунтувань з приводу того, що заважало йому звернутися до суду понад два роки з позовом про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, враховуючи, що в матеріалах справи наявні беззаперечні докази обізнаності позивача про винесення спірної постанови ще в серпні 2020 року.

Аргументи позивача не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права він був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду.

З урахуванням установлених обставин справи, часу, що минув, а також пропорційності та юридичної визначеності, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами в частині визнання протиправною та скасування постанови від 08.07.2020, та не наведено обґрунтувань щодо наявності поважних причин пропуску такого строку, які б стали підставою для його поновлення.

Висновки колегії суддів у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.07.2022р. по справі № 500/498/21 та від 04.08.2022р. по справі №140/14132/21 та від 31 січня 2023 року у справі №420/7598/22.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За правилами пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Що ж стосовно решти позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування постанов Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 132,81 грн від 14.12.2022 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № НОМЕР_2 відкрито Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 08.07.2020 з виконання виконавчого листа №2240/2664/18, виданого 02.01.2020 Хмельницьким окружним адміністративним судом, яким Службу безпеки України зобов`язано провести спеціальне розслідування нещасного випадку, що мав місце з ОСОБА_1 05 травня 2014 року відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 грудня 2002 року №443 ( з наступними змінами та доповненнями).

Відтак, саме складення 30.12.2020 комісією Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05.05.2014 із ОСОБА_1 , що затверджений начальником УСБУ в Запорізькій області свідчить про виконання рішення, а ніяк не винесення наказу СБУ №1854/ДСК від 30.11.2019 "Про призначення спеціального розслідування за фактом нещасного випадку" яким призначено комісію для проведення спеціального розслідування нещасного випадку у період з 30.11.2019 до 30.12.2020.

Що ж стосовно правомірності винесення 14.12.2022 року спірних постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на виконавче провадження колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2020 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України разом із постановою про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 18 892,00грн та про стягнення витрат на виконавче провадження в розмірі 132,81грн.

В подальшому, 14.12.2022, разом із постановою про закінчення виконавчого провадження Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 18 892,00грн та про стягнення витрат на виконавче провадження в розмірі 132,81грн.

Як зазначено апелянтом, повторне винесення постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на виконавче провадження обумовлено завершенням строку пред`явлення первинних постанов до виконання. При цьому, постанови від 08.07.2020 року є чинними, оскільки законодавством не передбачено можливості їх відкликання чи визнання постанов такими, що не підлягають виконанню.

Колегія суддів критично оцінює такі доводи апелянта.

Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З огляду на наведені норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, що згідно з частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 821/1109/17.

Зазначене узгоджується з пунктами 20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця, а трьох місячний строк, встановлений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає застосуванню до постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19 та від 26 січня 2022 року у справі № 460/5748/21.

З огляду на викладене, нормами чинного законодавства не передбачено в рамках одного виконавчого провадження винесення більше ніж одна постанови про стягнення виконавчого збору, при цьому така виноситься при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, а у випадку, якщо таку не було винесено, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при завершення виконавчого провадження.

Відтак, повторно винесені постанови про стягнення виконавчого провадження та про стягнення витрат на виконавче провадження підлягають скасуванню.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за позовом Служби безпеки України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанов задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову якою позов Служби безпеки України в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 08.07.2020 залишити без розгляду.

Позовні вимоги Служби безпеки України в іншій частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору у сумі 18892,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 132,81 грн від 14.12.2022 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 26.09.2023)