Справа № 280/1441/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 280/1441/23
(суддя Чернова Ж.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №280/1441/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 березня 2023 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 згідно з яким, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2021 року по 20.02.2023 року та зобов`язати останнього нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.12.2021 року по 20.02.2023 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при його звільненні з військової служби 26.01.2019 року з ним не було проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки «строк, за який може бути стягнений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, обмежений шістьма місяцями, суд висновує про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відмова у виплаті позивачу компенсації за звільнення без повного розрахунку не буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 08.04.2016 по 26.01.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (попередня назва НОМЕР_3 ) та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .

У Витязі з Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2019 за №22 зазначено: … 4.Молодшого сержанта ОСОБА_2 , водія 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25 січня 2019 року №12-РС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 26 січня 2019 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 27 січня 2019 року. Вважати таким, що посаду і справи здав та вибув до Кам`янсько-Дніпровського районного військового комісаріату Запорізької області. Щорічна основна відпустка за 2019 рік не давалася. … Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 25 січня 2019 року №12-РС. ….

Проте, при звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а, яке набрало законної сили 01.04.2021, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2016 по 26.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 08.04.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.01.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №200/7824/20-а, яке набрало законної сили 12.01.2021, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено 21.12.2021 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2016 по 28.02.2018 із застосування базового місяця січень 2008 року у сумі 74857,38 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року по справі №280/1253/22, яке набрало законної сили 12.07.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно. Визначено спосіб виконання рішення: при нарахуванні ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно Військовій частині НОМЕР_1 врахувати розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , виплачену заборгованість у сумі 74857 грн. 38 коп. на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком (грошовим забезпеченням) ОСОБА_1 .

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №200/7824/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 30.12.2022 виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 10464,59 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 21.02.2023 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині за період з 01.03.2018 по 26.01.2019 відповідно до абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 у сумі 43484,16 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

Стягнення з військової частини НОМЕР_4 на користь позивача середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні за період з 21.12.2021 по 20.02.2023 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Зазначені положення переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на це, вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен врахувати розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, судом апеляційної інстанції з`ясовано наступне.

Так, згідно з Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а, яке набрало законної сили 01.04.2021, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2016 по 26.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 08.04.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.01.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №200/7824/20-а, яке набрало законної сили 12.01.2021, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено 21.12.2021 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2016 по 28.02.2018 із застосування базового місяця січень 2008 року у сумі 74857,38 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року по справі №280/1253/22, яке набрало законної сили 12.07.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно. Визначено спосіб виконання рішення: при нарахуванні ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно Військовій частині НОМЕР_1 врахувати розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , виплачену заборгованість у сумі 74857 грн. 38 коп. на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком (грошовим забезпеченням) ОСОБА_1 .

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №200/7824/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 30.12.2022 виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 10464,59 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №200/9012/20-а Військовою частиною НОМЕР_1 21.02.2023 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині за період з 01.03.2018 по 26.01.2019 відповідно до абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 у сумі 43484,16 грн, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

Отже, Запорізький окружний адміністративний суд приймаючи рішення від 09 червня 2022 року по справі №280/1253/22, яке набрало законної сили 12.07.2022, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно дійшов висновку, що по належним ОСОБА_1 виплатам з військової частини НОМЕР_1 за період 27.01.2019 року по 20.12.2021 року включно фактичний розрахунок відбувся 20.12.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним судовим рішенням щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі між тими самими сторонами вже встановлено день фактичного розрахунку з ОСОБА_1 , час затримки розрахунку при звільненні та інші обставини справи, з якими сторони спору погодились, та з урахуванням яких суд визначив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2019 по 20.12.2021 включно.

Враховуючи викладене, вказані обставини не встановлюються та не доказуються при розгляді цієї справи, підстав для повторного з`ясування судом іншої дати фактичного розрахунку з позивачем та повторного застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України з новою оцінкою обставин які впливають на розмір відшкодування, передбаченого цією статтею та новим визначенням та стягненням суми середнього заробітку як компенсації за час затримки розрахунку при звільнені, яка вже була раніше визначена судовим рішенням, на думку колегії суддів, не має.

Між тим, враховуючи те, що ОСОБА_1 у своєму позові зазначає вже іншу дату фактичного розрахунку з ними, а саме 20.02.2023 року, що ставить під сумнів визначену судовим рішенням у справі №280/1253/22 дату фактичного розрахунку - 20.12.2021 р, та як наслідок стверджує про збільшення часу затримки розрахунку при звільненні за який на його користь повинен був нарахований та виплачений середній заробіток в більшому розмірі слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.361 КАС України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З огляду на те, що дата фактичного розрахунку з позивачем у справі щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є істотною для справи обставиною, ОСОБА_1 має право на відповідне звернення до суду з питання перегляду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі № 280/1253/22 за нововиявленою обставиною.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення цього позову ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити повністю з підстав зазначених у цьому рішенні.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №280/1441/23 скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 28 вересня 2023 року.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва