Справа № 600/287/23-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/287/23-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

28 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи нотаріусом з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням періодів роботи з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981 та у відповідності до отриманих доходів, згідно листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 2445/АП/24-13-52 від 23.09.2022, починаючи з 24.05.2020 року по даний час;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обґрунтування позовним вимог зазначила, що перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду, як одержувач пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказала, що під час призначення пенсії не зараховано до страхового стажу позивача період роботи приватним нотаріусом з 22.05.1998 року по 31.12.2004 року та період роботи з 02.08.1980 року по 18.08.1981 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив зарахувати зазначений вище період роботи до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії. За результатами розгляду заяви, відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, а також про неподання звітів за період з 22.05.1998 року по 31.12.2004 року та відсутність інформації про сплату страхових внесків за зазначений період.

На думку позивача, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи приватним нотаріусом, оскільки останнім за весь час та в строки передбаченні законодавством сплачувались всі платежі та збори, а також подавалась звітність до органу Пенсійного фонду, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо не зарахування періодів роботи з 02.08.1980 року 18.08.1981 року з підстав відсутності запису в трудовій книжці про причини звільнення звертається увага на те, що у трудовій книжці здійснено запис: "звільнений за ч.1 ст. 36 КзОТ УРСР за згодою сторін", що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях чинної на час здійснення такого запису.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1980 по 18.08.1981.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.08.1980 по 18.08.1981рр.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про зарахування до страхового стажу періоду роботи нотаріусом з 22.05.1998 по 31.12.2004, а також проведення перерахунку пенсії у відповідності до отриманих доходів, згідно листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 2445/АП/24-13-52 від 23.09.2022, з урахуванням наведених вище висновків суду.

Стягнуто за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. Зазначає, що позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи та провести перерахунок пенсії. Органом Пенсійного фонду розглянуто заяву позивача, та керуючись нормами чинного законодавства повідомлено останнього, про порядок здійснення перерахунку пенсії за віком і відсутність підстав щодо здійснення перерахунку пенсії.

Позивач також подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказала, що подала до пенсійного органу всі наявні документи, а залучення документації персоніфікованого обліку (звіти, звірки, квитанції, тощо) покладено на органи Пенсійного фонду. Також просила скасувати частково рішення суду першої інстанції, у відмовленій частині, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та відмову в задоволенні вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 25.05.2020 року перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду, як одержувач пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

19.12.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу періоди роботи (окрім іншого) з 02.08.1980 року по 18.08.1981 року та з 24.05.1998 року до 31.12.2004 року та провести перерахунок пенсії.

02.01.2023 року листом Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області повідомлено позивача, про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача та здійснення перерахунку пенсії.

Судом також досліджені наступні докази в справі: трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1978 року, довідка ГУ ДПС у Чернівецькій області, про сплату податків і зборів за період з 01.01.1998 року по 31.12.2004 року; лист ГУДПС у Чернівецькій області від 23.09.2022 року, про доходи позивача від підприємницької діяльності; акт звірки між управлінням Пенсійного фонду в Глибоцькому районі та приватним нотаріусом Кінащук Н.М.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправними позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) визначає право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Даною статтею визначено порядок обчислення страхового стажу, а саме: періоди трудової діяльності, що враховувалися для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (по 31.12.2003), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи), а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині не зарахування до стажу позивача періоду роботи як приватного нотаріуса - з 23.05.1998 по 31.12.2004 року, з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за цей період, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з нормами пункту 3 статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів (яка діяла в межах спірного періоду) встановлено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.(п.2.7 Інструкції).

Відповідно до пункту 18 зазначеної Інструкції платники зборів, зазначені в пп.2.2,2.4,2.7 цієї Інструкції, зобов`язані: вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування.

Своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти.

Згідно з пунктом 4 Інструкції передбачено, що відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР встановлено такі ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Збори громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, адвокатів, їх помічників, приватних нотаріусів та інших громадян, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно на її праці, нараховуються на чистий доход, що підлягає оподаткуванню, тобто на різницю між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що пов`язані з одержанням доходу, на підставі витягів з податкових декларацій. При цьому не враховуються суми акцизного збору і податку на добавлену вартість. Такі витяги, завірені податковою інспекцією, подаються платником до Пенсійного фонду в 15-денний строк після закінчення кварталу. При визначенні чистого доходу громадянина-підприємця не включаються суми винагород, одержані ним за працю по угодах цивільно-правового характеру, так як нарахування страхових зборів на них повинно здійснювати підприємство, що виплачує винагороду, крім випадків, коли суми винагород виплачені підприємством (фірмою), що являється іноземною юридичною особою (пункт 7.1 Інструкції ).

Положеннями пункту 7.7 Інструкції було встановлено, що орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток №4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

За правилами частини першої, пункту а частини другої статті 56, частини першої статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788), який діяв у спірні періоди трудової діяльності позивача, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

У заробіток для обчислення пенсій включається всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що у спірний період на законодавчому рівні було передбачено зарахування для обчислення пенсій заробітку, одержаного громадянами від здійснення підприємницької діяльності у разі сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки такі громадяни підлягали державному соціальному страхуванню, провадили трудову діяльність, як самозайняті особи і підлягали реєстрації як платники внесків в органах ПФУ.

Водночас у підпункті 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за нормами Закону №1058 врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

У пункті 2.1. розділу II Порядку №22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно з пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 р. № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2001 року за № 998/6189 (далі Інструкція № 16-6) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03 жовтня 2017 №2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058 доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Водночас, до Порядку №22-1 також були внесені зміни, за змістом яких періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з п.6 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Таким чином, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу зокрема з 2000 по 2004 року займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

З огляду на вищезазначене до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Зобов`язуючи пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем докази, які наявні в матеріалах справи не є доказами сплати позивачем страхових внесків до органу Пенсійного фонду у зазначений вище період, а лише свідчать про отриманий дохід, а також переплату страхових внесків у період 2005 року, який не є спірним періодом.

Щодо даного висновку, то колегія суддів зауважує, що невнесення відповідних даних про застраховану особу до індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування або відсутність останніх з вини роботодавця, а не працівника, не може порушувати законне право особи на отримання соціального забезпечення. Оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладений на роботодавця, невиконання останнім цього обов`язку або невнесення компетентним органом відомостей про таку сплату не може позбавляти працівника права на зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи, які належним чином підтверджені первинними документами, у першу чергу трудовими книжками.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а та від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

З урахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві протиправно відмовлено в зарахуванні періодів роботи приватним нотаріусом з 22.08.1998 року по 31.12.2004 року до страхового стажу та не вжито заходів щодо сприяння отримання необхідних доказів на підтвердження сплати страхових внесків за спірний період.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи нотаріусом з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням періодів роботи з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981 та у відповідності до отриманих доходів, згідно листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 2445/АП/24-13-52 від 23.09.2022, починаючи з 24.05.2020 року і надалі.

Щодо доводів відповідача про не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на птахорадгоспі ім. Калініна з 02.08.1980 по 18.08.1981, з підстав відсутності причини звільнення з роботи в записі про звільнення в трудовій книжці позивача, то колегія суддів зазначає таке.

Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок) встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як визначено законодавством та підтверджується відповідачем, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.07.1978 року встановлено, що позивач з 02.08.1980 року по 18.08.1981 року працював в птахорадгоспі ім. Калініна. Згідно запису за №3 в трудовій книжці НОМЕР_2 встановлено, що позивач 18.08.1981 року звільнений за ч.1 ст.36 КзОТ УРСР за згодою сторін, що відповідає вимогам п.2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року.

Таким чином колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що в трудовій книжці в записі про звільнення відсутні підстава звільнення позивача, а тому і відсутні підстави для зарахування страхового стажу за період з 02.08.1980 року по 18.08.1981 року. Вказане твердження відповідача є необґрунтованим, оскільки судом не встановлено жодних недоліків в записах в трудовій книжці позивача, на які посилається відповідач.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що за подання адміністративного позову, ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 1074,00 коп., згідно квитанції від 20.01.2023, та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції сплачено судовий збір в сумі 1612,00 коп., згідно квитанції від 07.07.2023.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року, колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 2686,00 грн., тобто підлягає стягненню - 1074,00 грн. судового збору сплаченого за подання адміністративного позову та апеляційної скарги - 1612,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

У задоволенні вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - відмовити.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи нотаріусом з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням періодів роботи з 22.05.1998 по 31.12.2004 та з 01.08.1980 по 18.08.1981 та у відповідності до отриманих доходів, згідно листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 2445/АП/24-13-52 від 23.09.2022, починаючи з 24.05.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області витрати зі сплати судового у загальній сумі 2686,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят шість гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.