Справа № 522/15733/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/15733/23

Головуючий в 1 інстанції: Федчишина Т.Ю.

Дата і місце ухвалення 11.08.2023 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 09.02.2024 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилався на те, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції повинен був з`ясувати виключно наявність підстав для затримання іноземця, а не самостійно встановлювати можливість реалізації рішення державного органу про примусове видворення, яке взагалі не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Щодо наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилитиметься від виконання рішення про його примусове видворення, Головне управління ДМС України вказувала на те, що такими підставами в даному випадку є факт порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців і осіб без громадянства, незаконне перебування його на території України, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України, а також небажання залишати територію України.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що в даному випадку наявні підстави для затримання відповідача у справі.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 року та постановити нове про задоволення позову.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено та запрошено до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64, громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами проведеної перевірки відібраних пояснень було встановлено, що відповідач прибув на територію України 08.11.2016 року легально через КПП міжнародний аеропорт «Одеса» на підставі паспортного документу громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон, серії та номеру НОМЕР_1 , терміном дії з 05.09.2016 року по 05.09.2026 року та візи серії та номеру НОМЕР_2 терміном дії 22.10.2016 року по 13.12.2016 року. В ході перевірки встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування іноземців в Україні, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні.

Позивач посилався на те, що під час виявлення відповідача діючий паспорт громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнаму для виїзду за кордон у ОСОБА_1 був відсутній.

25.04.2022 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил перебування іноземців в Україні - ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було складено відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007983.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.04.2022 року серії ПН МОД № 008049 громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 гривень.

У той же день, 25.04.2022 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення № 188 про примусове повернення до країни походження або до третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його залишити територію України у термін до 24.05.2022 року.

Згідно з розпискою від 25.04.2022 року відповідач зобов`язався залишити територію України не пізніше 24.05.2022 року.

У визначений термін відповідач територію України не залишив.

09.08.2023 року під час проведення Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області слідчих дій на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду в Одеській області в рамках кримінального провадження за адресою: АДРЕСА_1 було повторно виявлено громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим його було запрошено до ГУ ДМС в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

09.08.2023 року за порушення правил перебування іноземців в Україні - ухилення від виїзду з України, ухилення від виконання рішення про примусове повернення, Головним управлінням ДМС України в Одеській області було складено відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 010208 9за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

09.08.2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 010311, згідно якої громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

У то й же день, 09.08.2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про затримання громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, Головне управління ДМС в Одеській області посилалось на те, що з огляду на те, що відповідач після перетину державного кордону України проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, в даному випадку є всі підстави вважати, що громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також що існує ризик його втечі. Також позивач вказував на те, що у відповідача відсутній документ, що дає йому право на виїзд з України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем вже прийнято рішення про примусове видворення, то особа відповідача ідентифікована, що свідчить про недоведеність підстав для затримання відповідача з метою ідентифікації.

Також суд першої інстанції посилався на те, що з позовної заяви слідує та встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 09.08.2023 року було виявлено Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області під час проведення слідчих дій на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду в Одеській області в рамках кримінального провадження за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Паркова, 1, однак при цьому в матеріалах справи відсутні відомості щодо перевірки міграційним органом обставин виявлення відповідача, а враховуючи, що задоволення позову про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення є підставою для реалізації прийнятого позивачем рішення про примусове видворення відповідача, недослідження таких обставин може призвести до порушення імперативних вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд вказав також на те, що рішення ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення було прийнято 09.08.2023 року, тоді як дану позовну заяву було подано 11.08.2023, тобто до спливу строку на його оскарження, а отже, реалізація рішення позивача про примусове видворення до спливу такого строку може призвести до порушення прав відповідача, а відтак позов в цій частині є передчасним.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову.

Колегія суддів категорично не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлюють правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно норм п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

За змістом частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкції), іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Частина 5 Інструкції зазначає, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з п.6 розділу ІІІ вказаної Інструкції строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, вказана інструкція визначає: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до п.1 розділу VI цієї Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Згідно положень ч.1 та ч. 4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Як встановлено в ході розгляду справи, громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 прибув на територію України легально, однак, по закінченню встановленого законодавством терміну законного перебування на території України, територію України не покинув та за оформленням у передбаченому порядку документів, які дають йому правові підстави для перебування на території України на законних підставах, не звертався.

Також встановлено, що відповідач із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до органів ДМС не звертався.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач тривалий час знаходиться на території України без законних на те підстав (нелегальний мігрант), тому його перебування на території України грубо порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку з чим його і було притягнуто до адміністративної відповідальності органом Державної міграційної служби відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України. Також порушення відповідачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства виразився у невиконанні в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього, тобто в ухиленні від виїзду з України після прийняття уповноваженим органом рішення про його примусове повернення.

На даний час відсутні законні підстави для перебування відповідача на території України, та, відповідно, відсутня можливість його легального працевлаштування на території України, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, що свідчить про відсутність засобів для самостійного залишення території України.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 вже вдруге був виявлений органами міграційної служби, та після його першого виявлення та особистого зобов`язання виконати рішення про його примусове повернення в країну походження, будь-яких дій направлених на залишення території України відповідач не вчинив, територію України не покинув та продовжив нелегальне перебування в Україні.

Наявність вищезазначених обставин створює обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі. На ці обставини зобов`язаний був звернути увагу суд першої інстанції.

Крім того, звертаючись з даним адміністративним позовом Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області посилалось на те, що у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

В судовому засіданні суду першої інстанції 11.08.2023 року відповідач вказав на те, що у нього відсутній паспортний документ, оскільки він знаходиться у його друзів, які виїхали до Німеччини, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

За положеннями ст. 289 КАС України, у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому нормами ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що примусове повернення не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

З наведених норм вбачається, що іноземці та особи без громадянства, які не мають документів, що посвідчують їх особу та дають право на виїзд з України, затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону.

Так, звертаючись з позовом, Головне управління ДМС України в Одеській області просило затримати відповідача з метою саме ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України та ч. 3 та ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для затримання громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Колегія суддів вважає вочевидь помилковими та надуманими висновки суду першої інстанції стосовно того, що прийняттю рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства повинна передувати процедура ідентифікації особи, а тому, з огляду на те, що в даному випадку Головним управлінням ДМС в Одеській області вже було прийнято рішення про примусове видворення відповідача, то його особа ідентифікована.

З приводу «ідентифікації» відповідача суд зазначає, що така правова категорія як «ідентифікація» може тлумачитись як у вузькому розумінні (первинна ідентифікація, якої достатньо для ведення особової справи особи, притягнення її до адміністративної відповідальності, тощо), так і в широкому сенсі, зокрема, стосовно отримання дійсних документів, що посвідчують особу та/або дають право на виїзд за межі України.

В даному випадку за відсутності діючого паспортного документу, який би підтверджував особу відповідача, мова про його ідентифікацію, без її проведення в установленому законом порядку, йти не може.

При цьому колегія суддів вважає доречними доводи апелянта про те, що за змістом ч. 1 ст. 289 КАС України передумовою для звернення органу міграційної служби до суду із позовом про затримання особи з метою, в тому числі, ідентифікації, необхідним є прийняття рішення про видворення такої особи.

Крім того норми ч. 1 ст. 289 КАС України, а також ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прямо передбачають, що, зокрема, іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.

Тобто затримання іноземця або особи без громадянства і розміщення його в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства безпосередньої і здійснюється з метою його ідентифікації.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що міграційним органом не було здійснено перевірку обставин виявлення відповідача, оскільки вказані обставини, на думку колегії суддів, жодним чином не впливають на вирішення даної справи.

Крім того необґрунтованим є твердження суду першої інстанції про те, що оскільки Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області звернулось з даним позовом до суду 11.08.2023 року, тоді як рішення ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення було прийнято 09.08.2023 року, тобто до спливу строку на його оскарження, то реалізація рішення позивача про примусове видворення до спливу такого строку може призвести до порушення прав відповідача, а відтак позов в цій частині є передчасним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством можливість звернення органу міграційної служби з позовом про затримання особи не ставиться у залежність від строку на оскарження рішення про примусове видворення, тим паче не пов`язується зі спливом такого строку. При цьому затримання особи жодним чином не позбавляє таку особу права оскаржити відповідне рішення про примусове видворення в судовому порядку.

Слід зазначити, що предметом дослідження у цій справі є наявність чи відсутність підстав для затримання особи з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України, однак в даному випадку суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача про наявність підстав, передбачених чинним законодавством для затримання відповідача, зокрема, щодо відсутності у нього паспортного документу та неможливості, у зв`язку з цим, достеменно ідентифікувати особу іноземця, а також щодо наявності підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Зазначене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що прийняття судом першої інстанції незаконного рішення, на підставі якого було припинено утримання відповідача у ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», фактично сприяло відповідачу в ухиленні від виконання рішення про його примусове повернення, оскільки за даними Інтегрованої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) станом на 27.09.2023 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України не покидав і продовжує порушувати міграційне законодавство України, та на даний час зробило неможливим або суттєво утруднило його затримання органами міграційної служби через неможливість встановлення його дійсного місцезнаходження.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, встановлені судом апеляційної інстанції обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Затримати громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, - до 27.03.2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верхового Суду.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук