Справа № 120/4582/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 вересня 2023 р. Справа № 120/4582/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі № 120/4582/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/4582/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 05.09.2022 вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нездійснення з 01.12.2019 перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.12.2019 нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням необхідності проведення її автоматичного перерахунку у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у здійсненні виплати пенсії ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ "Ощадбанк". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 13.07.2020 виплачувати належну ОСОБА_1 пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ "Ощадбанк". В решті позовних вимог відмовлено.

27.07.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного рішення суду, подана в порядку, визначеному статтею 382 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати у 10-денний строк звіт про виконання судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що на виконання рішення суду від 05.09.2022 відповідач протиправно у рішенні/протоколі/розпорядженні № 36 від 20.10.2022 та у рішенні/протоколі/розпорядженні № 36 від 07.12.2022 зробив розрахунок суми боргу з 01.09.2019 не на дату нарахування до виплати 07.12.2022, а на дату виникнення боргу за кожен місяць, тому розмір пенсії позивача, нарахований до виплати, значно менший ніж повинен бути відповідно до законодавства.

Представник позивача зазначає, що відповідач в розрахунку пенсії позивача та в розрахунку боргу за період з 01.12.2019 на момент нарахування/фактичної виплати пенсії на 07.12.2022 протиправно не здійснив автоматичні перерахунки індексації та/або масові перерахунки пенсії та не врахував надбавки до пенсії відповідно до ст.ст. 27-28, ч. 2,3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та відповідно до постанов КМУ № 251 та № 124 в редакції чинній на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу на 07.12.2022. Крім того, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену пенсію за період з 01.09.2019 до моменту фактичної виплати в січні 2023 року.

Ухвалою суду від 14.08.2023 заяву представника позивача задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протягом 20 днів з дня постановлення цієї ухвали (до 04.09.2023 включно) подати до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 в адміністративній справі № 120/4588/22.

04.09.2023 до суду надійшов звіт відповідача про виконання судового рішення у справі № 120/4582/22.

У звіті зазначається, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 120/4582/22 позивачу було нараховано пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, з урахуванням необхідності проведення її автоматичного перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком, що підтверджується рішенням в пенсійній справі № 36.

Враховуючи зобов`язання покладені на Головне управління рішенням суду від 05.09.2023, основний розмір пенсії за віком ОСОБА_1 обчислений у таких розмірах: з 01.12.2019 1638,00 грн; з 01.07.2020 1712,00 грн; з 01.12.2020 1769,00 грн; з 01.07.2021 1854,00 грн; з 01.12.2021 1934,00 грн; з 01.07.2022 2027,00 грн; з 01.07.2022 і надалі 2093,00 грн.

Вказані суми відповідають розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що затверджувались законами України про Державний бюджет на відповідні роки.

Відповідач зауважує, що питання здійснення автоматичних перерахунків індексації та/або масові перерахунки пенсій та виплати надбавок до пенсії відповідно до ст.ст. 27-28, ч. 2,3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та відповідно до постанов КМУ № 251 та № 124 в редакції чинній на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу на 07.12.2022, а також нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену пенсію не були предметом судового розгляду у справі № 120/4582/22 та рішенням у цій справі пенсійний орган не зобов`язано здійснювати відповідні перерахунки і доплати.

Головним управлінням здійснено нарахування суми недоотриманої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.12.2022 у розмірі 72928,47. Вказані кошти були виплачені позивачу у грудні 2022 року.

Відтак, на думку відповідача, рішення суду від 05.09.2022 у справі № 120/4582/22 виконано Головним управлінням в межах покладених судом зобов`язань.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши звіт про виконання судового рішення, суд при вирішенні питання про його прийняття керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України № 1403-VIII від 2 червня 2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ухвалою від 14.08.2023 відповідачу надавався строк для подання звіту про виконання судового рішення у цій справі, за результатами розгляду такого звіту суд, в силу вимог закону, може або накласти на начальника Головного управління штраф за невиконання судового рішення, або прийняти звіт про виконання судового рішення.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

Суд зважає на те, що рішенням від 05.09.2022 у справі № 120/4582/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.12.2019 нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням необхідності проведення її автоматичного перерахунку у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком.

При цьому, якщо звернутися до мотивувальної частини судового рішення, то при вирішенні позовних вимог у відповідній частині суд вказав на те, що оскільки страховий стаж позивача становить 30 років 9 місяців 11 днів, тобто є неповним в цілях застосування положень ч. 1-2 ст. 28 Закону № 1058-IV, розмір пенсії за віком позивача встановлений відповідачем у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, і, відповідно, склав 1374,09 грн. Відтак, з урахуванням доплати до мінімальної пенсійної виплати (1564,00 грн) у розмірі 189,91 грн, розмір пенсії позивача склав 1564,00 грн. Водночас у матеріалах адміністративної справи та пенсійної справи відсутні дані, які б вказували на те, що із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, розмір пенсії позивача збільшувався. З цього випливає, що пенсію за віком відповідач нараховує позивачу у сталому розмірі, а саме у розмірі 1564,00 грн, незважаючи на те, що мінімальний розмір пенсії за віком з часу призначення пенсії позивачу 05.09.2019 неодноразово змінювався та становив: з 01.12.2019 1638,00 грн, з 01.07.2020 1712,00 грн, з 01.12.2020 1769,00 грн, з 01.07.2021 1854,00 грн.

Відтак, ухвалюючи вищезазначене рішення суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення автоматичного перерахунку пенсії позивача за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, починаючи з 01.12.2019, тобто з часу виникнення підстав для перерахунку пенсії позивача після поновлення її виплати з 05.09.2019, у зв`язку з встановленням законом нового (підвищеного) розміру прожиткового мінімуму. Тому з метою ефективного захисту і відновлення порушених прав позивача суд визнав необхідним зобов`язати відповідача з 01.12.2019 нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з урахуванням автоматичного перерахунку мінімального розміру пенсії за віком у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, визначеного законом.

Як встановлено судом за результатами розгляду поданого звіту, на виконання рішення суду від 05.09.2022 у справі № 120/4582/22 відповідач здійснив позивачу з 01.12.2019 нарахування та виплату пенсії відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням необхідності її автоматичного перерахунку у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, визначеного законом, що підтверджується рішенням в пенсійній справі ОСОБА_1 № 36, яке додане до звіту.

Як наслідок основний розмір пенсії позивача склав: з 01.12.2019 1638,00 грн, з 01.07.2020 1712,00 грн, з 01.12.2020 1769,00 грн, з 01.07.2021 1854, 00 грн, з 01.12.2021 1934, 00 грн, з 01.07.2022 2027,00 грн та починаючи з 01.12.2022 і надалі 2093,00 грн, що відповідає висновку, викладеному у рішенні суду від 05.09.2022 у справі № 120/4582/22 (нараховувати та виплачувати позивачу пенсію з 01.12.2019 з урахуванням необхідності її автоматичного перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, визначеного законом).

Недоотримана у зв`язку з проведенням вказаного перерахунку пенсія в сумі 72928,47 грн за період з 01.12.2019 до 31.12.2022 виплачена позивачу, що представником позивача не заперечується.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про те, що питання щодо здійснення позивачу автоматичних перерахунків індексації та/або масові перерахунки пенсій та виплати надбавок до пенсії відповідно до ст.ст. 27-28, ч. 2,3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та відповідно до постанов КМУ № 251 та № 124 в редакції чинній на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачу на 07.12.2022, а також щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплату пенсії не були предметом розгляду і оцінки судом при вирішенні спору у справі № 120/4582/22, а ухвалене в цій справі рішення не покладає на пенсійний орган обов`язок вчиняти відповідні дії.

Зокрема, у зазначеному рішенні щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити недоотримані пенсійні кошти з урахуванням автоматичних масових перерахунків, суд зауважив, що за встановлених обставин справи спір щодо виплати позивачу пенсії з урахуванням проведення автоматичних перерахунків фактично відсутній, оскільки відповідач в принципі заперечує наявність підстав для проведення такого перерахунку. Крім того, відповідач ще не ухвалював рішення щодо виплати позивачу пенсії на банківський рахунок на виконання рішення суду у цій справі, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені при здійсненні такої виплати. Отже, звернення до суду з відповідними вимогами є передчасними, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що не відповідає засадам адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

Враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду від 05.09.2022 та мотиви, з яких виходив суд під час його ухвалення та часткового задоволення позовних вимог, суд не вбачає підстав для висновку про те, що відповідачем не виконано судове рішення в адміністративній справі № 120/4582/22.

Якщо ж позивач не погоджується з виконанням відповідачем цього рішення суду, то відповідні рішення (дії) пенсійного органу можуть бути предметом окремого оскарження до суду у загальному порядку.

Щодо решти зобов`язальної частини судового рішення, а саме про зобов`язання відповідача з 13.07.2020 виплачувати належну позивачу пенсію на його банківський рахунок, то, як видно зі змісту заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, заява не стосується цієї частини виконання рішення суду.

З огляду на викладене та беручи до уваги фактичне виконання відповідачем рішення суду у справі № 120/4582/22, відсутні законні перешкоди для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.09.2023 № 0200-0902-7/86367.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01 вересня 2023 року № 0200-0902-7/86367 (вх. № 52699/23 від 04 вересня 2023 року) про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року в адміністративній справі № 120/4582/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена 26.09.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович