Справа № 520/671/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.

26 вересня 2023 р.Справа № 520/671/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу, -

В с т а н о в и в:

12.01.2023 року позивач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 139/5 від 19.01.2023 року, яким їй приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (однин) місяць.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що спірний наказ прийнято Міністерством юстиції України на підставі Акту від 09.01.25023 року № 115/19.1.1/23 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Предметом камеральної перевірки була реєстраційна дія, в процесі проведення якої було прийнято рішення з індексним № 54000514 від 10.09.2020 року про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) та, в подальшому, було відкрито розділ в Державному реєстрі прав № 101, дата відкриття розділу 14.09.2020 року, на кв. АДРЕСА_1 .

Також, позивач зазначила, що 10.09.2020 року до неї звернувся ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації прав власності за ним на кв. АДРЕСА_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц. Підстав для неприйняття заяви від ОСОБА_2 , передбачених п. 1, 2 ч. 4 ст. 20 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), у неї не було. Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 26 Закону № 1952-IV, факт набуття права власності був нею встановлений в резолютивній частині наданого судового рішення. Зміст резолютивної частини рішення в електронній формі повністю відповідав документальній інформації. Зміст та реквізити поданого судового рішення відповідали загальному змісту і реквізитам рішення в електронній формі. У зв`язку із наявністю рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц в Єдиному державному реєстрі судових рішень, підстав запитувати копію цього рішення суду, засвідчену у встановленому порядку, від відповідного суду у неї не було.

Крім того, позивач зазначає, що на момент проведення державної реєстрації була відсутня можливість отримати повну інформацію про зазначене судове рішення, що включає імена сторін, адресу нерухомого майна тощо, шляхом інформаційного обліку між Державною судовою адміністрацією України та Державним підприємством «Національні інформаційні системи», оскільки можливість отримати повний текст судового рішення безпосередньо у Єдиному державному реєстрі судових рішень була запроваджена тільки з кінця жовтня 2020 року.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Міністерства юстиції України зазначає, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц, надане приватному нотаріусу ОСОБА_1. стосувалось визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . В той час, як відомості із сайту «Судова влада» містять довідку відображення інформації по справі № 641/11172/14-ц, де сторонами спору є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші, а ніяк не заявник на проведення реєстраційних дій - ОСОБА_2 . Крім того, звернув увагу суду, що сайт «Судова влада» та Реєстр судових рішень не містить інформацію постановлення ухвали суду про виправлення описки у вказаній справі. Вказане свідчить про той факт, що рішення надане приватному нотаріусу ОСОБА_1. про визнання права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 є неавтентичним та унеможливлює встановити набуття речових прав на нерухоме майно. Отже, твердження позивача щодо безпідставності висновків, викладених в акті є помилковими та спростовуються встановленими та викладеними вище обставинами справи.

Державне підприємство «Національні інформаційні системи» в письмових пояснення, просило вирішити спір на розсуд суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року задоволено вимоги адміністративного позову приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1..

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 139/5 від 19.01.2023 року, яким тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (однин) місяць.

Висновок суду вмотивований тим, що Закон не передбачає обов`язку державного реєстратора зіставляти зміст мотивувальної частини рішення суду у документарній формі її електронному варіанту.

Також суд не прийняв до уваги посилання відповідача у відзиві на те, що: «Відомості «Судова влада» містять довідку відображення інформації по справі № 641/11172/14-ц, де сторонами спору є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші, а ніяк не Заявник на проведення реєстраційних дій - ОСОБА_2», оскільки Актом перевірки від 09.01.2023 року № 115/19.1.1/23 вказаного не встановлено. Зазначеним Актом встановлено виключно наявність розбіжностей в мотивувальній частині судового Рішення між документарною формою та текстом, який міститься в Реєстрі судових рішень.

Крім того, суд зазначив, що Законом не встановлено обов`язок державного реєстратора перевіряти інформацію щодо стадій розгляду судових справ, яка розміщена на інформаційних ресурсах судової влади. Відповідний обов`язок є лише щодо перевірки наявності наданого судового рішення в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У письмових поясненнях позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що на адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Київської окружної прокуратури м. Харкова від 27.01.2022 року № 50-103-510ВИХ-22 (вх. № 17291-7-22 від 02.02.2022 року), у якому заявник посилаючись на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000243 від 05.11.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, просив провести перевірку реєстраційних дій державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського округу ОСОБА_1. щодо законності реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , здійснену 14.09.2020 року на підставі підроблення судового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/11172/14-ц від 05.03.2015 року.

За результатом розгляду вказаного листа, відповідно до ст. 37-1 Закону № 1952-IV та п.п. 4 п. 4 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.12.2016 року № 990 (далі - Порядок № 990), прийнято рішення у формі наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2022 року № 3469/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського округу ОСОБА_1.».

Відповідачем проведено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського округу ОСОБА_1., за результатами якої складено Акт від 09.01.2023 року № 115/19.1.1/23, з якого вбачається, що за результатом розгляду зави про державну реєстрацію права власності від 10.09.2020 року № 41368734, поданою ОСОБА_2 , приватним нотаріусом ОСОБА_1. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54000514 від 10.09.2020 року на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 101 на об`єкт нерухомого майна - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та проведено державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_2 . (номер запису 38169173) (а.с. 9-12).

В Акті комісією зазначено, що згідно відомостей Реєстру судових рішень встановлено наявність Рішення у вищезазначеному реєстрі (електронна копія долучена приватним нотаріусом ОСОБА_1 до Заяви). Також зазначено, що при перевірці відповідностей Рішення за документальною інформацією та реквізитами встановлені розбіжності у тексті мотивувальної частини рішення, яке знаходиться у реєстрі судових рішень, та копії рішення, поданою заявником.

Таким чином, комісія прийшла до висновку, що при проведенні вищезазначених реєстраційних дій приватним нотаріусом ОСОБА_1. порушено вимоги пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.10.2016 року № 1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» (далі - Закон № 1666-VIII), пункту 12 Порядку № 1127, статей 3, 10, 24 Закону № 1952-IV: подані для державної реєстрації документи не давали змоги встановити набуття права власності за ОСОБА_2 ..

Так, у Акті від 09.01.2023 року комісією запропоновано тимчасово блокувати державному реєстратору - приватному нотаріусу Харківського нотаріального округу ОСОБА_1. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

Наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2023 року № 139/5 на підставі наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2022 року № 3469/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу ОСОБА_1.» (зі змінами) та відповідно до статті 37-1 Закону № 1952-IV, Порядку № 990 (зі змінами), тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Харківського нотаріального округу ОСОБА_1. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць. (а.с. 8).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, заявник це власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Частиною 3 ст. 10 Закон № 1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно приписів ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно приписів ч. 3 ст. 18 Закону № 1952-IV, у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1952-IV, відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Згідно приписів п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV, Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону № 1952-IV, реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1666-VIII, до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 37-1 Закону № 1952-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 990 затверджено Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є: перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень; запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів (п. 3 Порядку № 990).

Згідно п. 4 Порядку № 990, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:

1) розгляду звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України";

3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;

4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;

5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;

6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора, перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;

7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора або на іншій посаді, що передбачала виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора) у певного суб`єкта державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (пункти 10, 11 Порядку № 990).

Результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії. У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах (п. 13-1 Порядку № 990).

10.09.2020 року до позивача звернувся громадянин ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації права власності за ним на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц.

Особу заявника ОСОБА_2 встановлено за паспортом НОМЕР_1 , виданого Волновахським РВ ГУМВС України в Донецькій області 23.05.2008.

Позивачем зазначено та відповідачем не заперечується, що дійсність (відсутність серед втрачених та недійсних документів) вказаного паспорта проводилась за допомогою відповідних інформаційних сервісів Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби.

Для проведення реєстраційної дії ОСОБА_2 надано наступні документи: копію рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц з відміткою про набрання ним законної сили 17.03.2015 року (завірену Судом); довідку від 10.09.2020 року ФО-П ОСОБА_5 щодо інвентаризації нерухомого майна; технічний паспорт ФО-П ОСОБА_5 (інвентаризаційна справа № 0307-20) від 10.09.2020 року; копію Кваліфікаційного сертифікату Серії АЕ № 002379 від 13.06.2013 року, виданого Атестаційною архітектурно-будівельною комісією; квитанції про сплату адмінзбору.

Підстав для неприйняття заяви від ОСОБА_2 , передбачених пунктами 1, 2 ч. 4 ст. 20 Закону № 1952-IV, у позивача не було.

Таким чином, від ОСОБА_2 прийнято вищевказані документи для державної реєстрації прав, сформовано та зареєстровано заяву в базі даних заяв з реєстраційним № 41368734; виготовлено електронні копії документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування та розміщення їх в Державному реєстрі прав; встановлено черговість розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1. проведено перевірку рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України на його наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень (результат проведення перевірки доступний за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/43128863).

Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV, факт набуття права власності позивачем встановлений в резолютивній частині наданого судового рішення.

Частиною 1 ст. 7 Закону України 22.12.2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» визначено, що у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: 1) місце проживання або перебування фізичних осіб із зазначенням адреси, номери телефонів чи інших засобів зв`язку, адреси електронної пошти, реєстраційні номери облікової картки платника податків, реквізити документів, що посвідчують особу, унікальні номери запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; 2) реєстраційні номери транспортних засобів; 3) номери банківських рахунків, номери платіжних карток; 4) інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні;5) інші відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про доступ до судових рішень» у разі виправлення судового рішення відповідно до процесуального закону його текст у Реєстрі не змінюється. До Реєстру додатково вноситься судове рішення, яким внесено зміни до відповідного судового рішення.

Реквізити поданого заявник до позивачки судового рішення відповідали реквізитам рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц, оприлюдненого в ЄДРСУ.

У зв`язку із наявністю рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2015 року у справі № 641/11172/14-ц в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлених Законом підстав запитувати копію цього рішення суду, засвідчену в установленому порядку від відповідного суду, у позивача не було.

Результат проведеної перевірки судового рішення додано до електронних копій документів.

Поняття «державна реєстрація прав» є реєстраційною дією, яка лише підтверджує факт виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, та не може включати в себе дії щодо перевірки законності та дійсності складання документів, які подає особа на державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Адже такі документи видаються особами, спеціально уповноважені законом на складання/видачу документів, що подаються державному реєстратору.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України, у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Колегія суддів зазначає, що Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає два типу доступу до ЄДРСР - для авторизованих (повний доступ до інформаційних ресурсів) та неавторизованих користувачів. Наразі нотаріуси при виконанні покладених на них державою обов`язків використовують неавторизований доступ до ЄДРСР.

Отже на момент проведення державної реєстрації у позивачки була відсутня можливість отримати в ЄДРСР повну інформацію про склад та місце розташування, у даному випадку, нерухомого майна - квартири. Зазначене, на думку колегії судів, в певній мірі невілює сенс обов`язку співставлення копії судового рішення в паперовій формі з його електронною версією, що мається в ЄДРСР, який запроваджено з метою унеможливить незаконну перереєстрацію права власності, інших речових прав на нерухоме майно на підставі заяв з використанням завідомо підроблених рішень та ухвал суду.

Стосовно наявності розбіжностей в мотивувальній частині судового рішення між документарною формою та текстом, який міститься в ЄДРСР, а саме, відповідно: - в абзаці другому «…Заповітом, посвідченим 07.04.2010…» - «…Заповітом, посвідченим 07.04.2001…»; - в абзаці восьмому «Згідно заповіту, посвідченого 07.04.2010…» - «Згідно заповіту, посвідченого 07.04.2001…»; - в абзаці двадцятому «Позивач після смерті матері у передбачений законом 6-місячний строк звернулася…» - «Позивач після смерті матері у передбачений законом 6-місячний строк звернувся…»; - в абзаці двадцятому «…тобто прийняла…» - «…тобто прийняв…»; в абзаці двадцять першому «…у передбаченому законом порядку прийняла…» - «…у передбаченому законом порядку прийняв…» колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальним законом (ст. 269 ЦПК України) передбачено право суду виправити зроблені судом механічні помилки в рішенні, які допущені під час його письмово-вербального викладу. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення (його резолютивну частину), а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

В свою чергу, наведені відповідачем в акті перевірки розбіжності в мотивувальній частині копії судового рішення в паперовій формі, яка була надана позивачці, та його електронній версії, не дають позивачці підстав для висновків про незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, копію якого їй надано, або про надання для здійснення державної реєстрації прав завідомо підробленого судового рішення.

При цьому. доводи апеляційної скарги, як і висновки проведеної відповідачем перевірки не вмотивовані фактом прийняття позивачкою копії судового рішення, оформлення якої не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

Підстав для зупинення розгляду заяви ОСОБА_2 , зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав, передбачених статтями 23, 24, 25 Закону № 1952-IV, та прийняття відповідних рішень встановлено не було.

У зв`язку із чим, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1. прийнято рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) з індексним № 54000514 від 10.09.2020 року.

В подальшому відкрито розділ в Державному реєстрі прав № 101, дата відкриття розділу 14.09.2020 року, на квартиру АДРЕСА_1 , до якого додано відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, про об`єкт та суб`єкта цих прав.

Сформовано витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником.

Видано документи за результатом розгляду заяви особисто заявнику ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відповідачем до приватного нотаріуса ОСОБА_1. заходів реагування у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц