Справа № 340/739/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 340/739/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року (суддя Петренко О.С.) в справі № 340/739/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 34-38) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 21 жовтня 2022 року по день фактичного розрахунку 26 січня 2023 року, стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення 21 жовтня 2022 року по день фактичного розрахунку 26 січня 2023 року в сумі 168 707 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 21 жовтня 2022 року по день фактичного розрахунку 26 січня 2023 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22 жовтня 2022 року по 26 січня 2023 року в сумі 13 140 грн., в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір середньоденного грошового забезпечення позивача, що впливає на розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

За серпень позивачу нараховане грошове забезпечення в розмірі 13 677,38 грн., за вересень 13 275,56 грн., тобто середньоденне грошове забезпечення складає 441,85 грн., відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку за 97 днів має складати 42 859,45 грн., а з урахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 0,3, на користь позивача має бути стягнутий середній заробіток в розмірі 12 857,84 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

21 жовтня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №591 з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби.

Під час проходження служби позивачу не виплачено грошову допомогу на оздоровлення, що стало підставою для звернення до суду.

28 листопада 2022 року Кіровоградським окружним адміністративним судом в справі № 340/5358/22 відкрито провадження.

26 січня 2023 року відповідачем виплачено позивачці грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 13 004,27 грн.

Врахувавши, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з яким виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців, з огляду на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (26 січня 2023 року), суд першої інстанції вважав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ, тому з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 97 календарних дні з 22 жовтня 2022 року (наступний день після звільнення з військової служби) по 26 січня 2023 року.

Обчисливши середньоденне грошове забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці військової частини №0989/10/227 від 16 лютого 2023 року, за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу, за якою позивачу нараховано 103 290,73 грн., в тому числі за серпень 2022 року - 58 733,37 грн. і за вересень 2022 року - 44 557,36 грн., в розмірі 1 693,30 грн. (103 290,73 грн./61 день), суд першої інстанції вирахував, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 164 250,10 грн. (1693,30 грн. х 97 днів (період затримки з 22 жовтня 2022 року по 26 січня 2023 року)).

Враховувши, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби перевищує суму виплаченого грошового забезпечення на оздоровлення, суд вважав за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності та розрахував істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку в розмірі 0,08 (13 004,27 грн./164 250,10 грн.), та дійшов висновку, що сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 13 140 грн. (1 693,30грн х 0,08 х 97 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).

Саме тому суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .

Наказом від 21 жовтня 2022 року № 591 з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби з 21 жовтня 2022 року.

У зв`язку з невиплатою під час звільнення з військової служби грошової допомоги на оздоровлення позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Після відкриття провадження у справі № 340/5358/22 відповідачем виплачена позивачу грошова допомога на оздоровлення в розмірі 13 004,27 грн. (26 січня 2023 року).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, викладено в новій редакції статті 116 та 117 КЗпП України.

Так, статті 116 КЗпП має наступну редакцію: «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.».

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Стаття 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-ІХ має таку редакцію:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».

Отже, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення, на яку мала право позивач, відноситься до належних звільненому сум, тому повинна бути виплачена у день звільнення позивача з військової служби. Факт не виплати такої суми в установлений строк є підставою для застосування наслідків, які передбачені статтею 117 КЗпП України

В цьому випадку фактичний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 26 січня 2023 року, тому є правильним зазначення судом першої інстанції, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.

Стосовно періоду затримки розрахунку при звільненні, за який судом першої інстанції стягнуто середній заробіток (середнє грошове забезпечення), суд зазначає таке.

Виходячи з того, що позивач звільнена з військової служби 21 жовтня 2022 року, а розрахунок проведено 26 січня 2023 року, період затримки розрахунку при звільненні складає 97 днів.

Відтак, враховуючи приведені приписи статті 117 КЗпП України, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 22 жовтня 2022 року по (наступний день після звільнення з військової служби) по 26 січня 2023 року, тобто за 97 календарних днів.

Стосовно обчислення середньоденного грошового забезпечення для визначення розміру суми середнього грошового забезпечення, яка має бути виплачена позивачу, суд зазначає таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Абзацом першим пункту 7 розділу І Порядку № 260 передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

За правилами пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, (далі постанова № 100) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі

суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та

умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього

Порядку.

Виходячи з довідки військової частини НОМЕР_1 №0989/10/227 від 16 лютого 2023 року, у серпні та вересні 2022 року позивачу виплачена додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова № 168) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць,

Тобто, ця додаткова винагорода має постійний характер, виплачується щомісячно в період дії воєнного стану та не є тим видом грошового забезпечення, який відповідно до пункту 4 постанови № 100 не має враховуватися у складі грошового забезпечення для цілі обчислення середньої заробітної плати (грошового забезпечення), відповідно розмір грошового забезпечення за останні два місяці до дня звільнення зі служби становить: у серпні 2022 року - 58 733,37 грн., у вересні 2022 року - 44 557,36 грн.

Тому є правильним обчислення судом першої інстанції розміру середньоденного грошового забезпечення в розмірі 1 693,30 грн., виходячи з наступного розрахунку: 103 290,73 грн. (розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби серпень та вересень 2022 року) : 61 день (кількість днів у серпні та вересні 2022 року).

Відповідно розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за 97 календарних днів складає 164 250,10 грн. (1 693,30 грн. х 97 днів).

Суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність визначення середнього заробітку (грошового забезпечення), який підлягає стягненню на користь позивача, у розмірі 13 140 грн.

При цьому судом першої інстанції цілком обґрунтовано розраховано такий середній заробіток, виходячи з істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку на рівні 0,08 як співвідношення виплаченої із порушення строку, встановленого статтею 116 КЗпП, матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 13 004,27 грн. до середнього заробітку за час затримки розрахунку (13 004,27 грн./164 250,10 грн.).

Відповідно, суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача має бути виплачена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 140 грн., обчислена за такою формулою: 1 693,30 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 0,08 (істотність частки) х 97 календарний днів затримки розрахунку.

З наведених підстав суд доходить до висновку, що пропорційним та справедливим розміром відшкодування позивачу є розмір, визначений судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно визначений розмір середньоденного грошового забезпечення спростований приведеними вище висновками суду щодо необхідності врахування у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою № 168.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в справі № 340/739/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в справі № 340/739/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 27 вересня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко