Справа № 466/5428/22
Суддя: Федорова О. Ф.
Дата ухвалення: 2023-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/5428/22
Провадження № 2-а/466/24/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 серпня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Дороніна Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду адміністративну позовну ОСОБА_1 до Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Інспектор з паркування Управління безпеки Львівської міської ради Бойко Петро Петрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Інспектор з паркування Управління безпеки Львівської міської ради Бойко Петро Петрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до Управління безпеки Львівської міської ради про скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що була складена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності від. 26.06.2022 року № LV із порушенням норм чинного законодавства щодо порядку складання постанови із неправильною кваліфікацією діяння ОСОБА_2 та як наслідок неправомірною евакуацією транспортного засобу Buick Regal д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач отримала копії постанов 19.07.2022 року, тому вважає, що строки на оскарження не пропущені. Просить скасувати постанови, та стягнути заподіяну майнову шкоду у розмірі 3 167, 20 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити та здійснювати розгляд за їх відсутності (а. с. 126-142).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, на адресу суду подані заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року задоволено клопотання в.о. директора Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради та замінено неналежного відповідача - Управління безпеки департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на належного відповідача Департамент мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (, 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відносно позивача складено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Події, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до Адміністративної відповідальності відбулися 10 червня 2022 року, однак постанову про притягнення до адміністративної відповідальності було складено 27 червня 2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи Відповідач у добровільному порядку не надіслав копію постанови на адресу позивача, а вчинив вказані дії лише на вимогу адвокатського запиту, що є порушенням порядку набрання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законної сили.

З постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вбачається, що остання вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Таким чином об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення передбачає суспільно-небезпечні наслідки у виді перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Судом встановлено, що транспортний засіб не перебував на самому перехресті вулиць Винниченка-Лисенка, був припаркований біля тротуару, який прилеглий до вулиці Винниченка.

Окрім того, як вбачається із фотознімків поряд із автомобілем Позивача було припарковано ряд автомобілів.

Жодних заборонних знаків щодо зупинки транспортного засобу не було.

Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів того, що позивач припаркувавшись вздовж вул. Винниченка створив перешкоди дорожньому руху чи загрозу безпеці руху.

Таким чином суд дійшов висновку, що у діянні позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП., оскільки відсутні суспільні небезпечні наслідки - створення перешкод дорожньому руху чи загрозу безпеці руху.

Судом встановлено, що в подальшому було здійснено евакуацію транспортного засобу Buick Regal номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Отже, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду ВС від 18 червня 2020 року у справі № 686/14075/16-a.

Як встановлено судом, у діяннях Позивача відсутня об`єктивна сторона ч.3 ст. 122 КУпАП України, а відтак відсутні правові підстави для евакуації автомобіля.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання» визначено, що після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.

Аналізуючи наявний у матеріалах справи акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, останній є неналежним доказом, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів, а саме підпису водія евакуатора, особи яка прийняла транспортний засіб, незрозуміла дата складення акту огляду та тимчасового вилучення автомобіля.

Таким чином суд приходить до висновку, що Інспектором з паркування незаконно здійснено евакуацію транспортного засобу«BuickRegal»д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки відсутні правові підстави для евакуації автомобіля, а також недотримано процедуру здійснення евакуації транспортного засобу.

Судом встановлено, що внаслідок незаконних дій відповідача, ОСОБА_1 понесла матеріальну шкоду у загальному розмірі 3167 грн. 00 коп., з яких: 2607,60 грн. оплата за транспортування авто, НОМЕР_1, 120,00 грн. оплата за зберігання транспортного засобу, 340,00 грн. оплата адміністративного штрафу згідно повідомлення LV, 100,00 грн. - комісія банку за прийняття платежів.

Зважаючи на те, що вказана шкода завдана внаслідок незаконним дій органу місцевого самоврядування, Департаментом мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, остання підлягає відшкодуванню у повному розмірі.

Згідно ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Згідно вимогст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 62 Конституції Україниобвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Крім того в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі №338/1/17 зазначено наступне: «Колегія суддів вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення».

Фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі №524/6588/16-а).

З цього випливає, що сам факт складення постанови відповідачем не може вважатися доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суд виконавши всі вимоги законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку про необхідність скасування постанови.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Що стосується моральної шкоди, то суд виходить із наступного

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Зважаючи на обставини справи суд дійшов висновку, що завдана моральна шкода підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись:

ст.ст.2,77,229, 241-246,250,251,286 КАС України,

ст.ст.22,256,268,276,283,288,289 КУпАП України, -

ухвалив:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Інспектор з паркування Управління безпеки Львівської міської ради Бойко Петро Петрович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Постанову № LV від. 26.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП- скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (, 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 3 187 грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (, 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (, 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1). На користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а самедо Восьмого адміністративного апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

Відповідно до вимог ч.4 ст.250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення (скорочене рішення) суд повідомляє, коли буде складено повне судове рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департаменту мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, , місцезнаходження: 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1.

Третя особа: Інспектор з паркування Управління безпеки Львівської міської ради Бойко Петро Петрович, робоча адреса: 79008 м. Львів, пл. Ринок, 1.

Суддя О. Ф. Федорова