Справа № 500/587/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/587/23 пров. № А/857/12690/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Мірінович У.А., час ухвалення 12:22 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 30.06.2023),

в адміністративній справі №500/587/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, Південно-західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

встановив:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державного агентства лісових ресурсів України, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати Наказ №480-к від 05.12.2022 Про звільнення ОСОБА_1 ; 2) поновити позивача на посаді рівнозначній посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства в новоствореному органу Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за їх необґрунтованістю, в тому числі і неповажністю строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду першої інстанції від 04.04.2023 залучено до розгляду справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.06.2023 залучено до розгляду справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Південно-західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Від третьої особи Південно-Західного управління лісового та мисливського господарства на адресу суду першої інстанції надійшли письмові пояснення, зі змісту яких слідує, що третя особа повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію і тим, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 року в задоволені клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі №500/587/23 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 в цій справі №500/587/23 залишено без розгляду.

З ухвалою суду першої інстанції від 29.06.2023 року про залишення позову без розгляду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржену ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, прийнятою із порушенням норм матеріального та процесуального права, яка підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає те, що позивач при поданні позовної заяви надав пояснення та підтверджуючі документи, що дійсно пропустив такий строк з поважних причин, що підтверджено довідкою, виданої сотнею «Правоохоронець» Добровольчого формування Тернопільської територіальної громади №3. Вважає, що відомості зазначені у даній довідці жодним чином не спростовані ні відповідачем ні судом першої інстанції. Зауважує скаржник, що листом Тернопільської районної військової адміністрації Тернопільської області №01-1431/01-15 від 20.06.2023 та листом В/Ч НОМЕР_1 вих. №1494/23/2491 від 26.06.2023 не спростовано перебування ОСОБА_1 у зазначених в довідці Сотня «Правоохоронець» датах за межами Тернопільської області. Повідомляє апелянт, що брав участь як доброволець в Сотні «Правоохоронець», однак суд першої інстанції в ухвалі не надав оцінки доказам та поясненням сторони позивача, зокрема, не взято до уваги, що відповідач жодним чином не спростував перебування ОСОБА_1 за межами Тернопільської області, а лише формально констатував інформацію, яка не стосується перебування ОСОБА_1 за межами Тернопільської області. Вважає апелянт, що судом першої інстанції застосовано надмірний формалізм.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 29.06.2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також третя особа Південно-Західне управління лісового та мисливського господарства подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду є законною, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Наказом Голови Державного агентства лісового та мисливського господарства України №480-к від 05.12.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства - начальника відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів 06.12.2022 у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу (а.с. 17 т.1).

Із даним наказом позивача ознайомлено 06.12.2023, що підтверджується його особистим підписом на наказі.

Не погодившись із вказаним наказом про звільнення, вважаючи його протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції керувався ст.240 ч.1 п.8, ст.123 КАС України, не визнав поважними зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстави, не встановивши інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Апеляційний суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 24 лютого 2023 року та оспорює, зокрема, протиправність наказу Державного агентства лісового та мисливського господарства України №480-к від 05.12.2023, яким ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства - начальника відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів 06.12.2022 у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.

Отже, спір у вказаній справі за характером стосується питань, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби. Тому, спеціальною нормою, якою врегульовано питання строку звернення з позовом до адміністративного суду, є положення ч.5 ст.122 КАС України.

Як уже було вказано вище, відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розглядуваний адміністративний позов в частині оскарження наказу Державного агентства лісового та мисливського господарства України №48о-к від 05.12.2023 подано до адміністративного суду із пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Пропущений строк становить 49 днів (з 06.01.2023 року по 24.02.2023).

Із матеріалів розглядуваної адміністративної справи видно, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 одночасно заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи причини пропуску такого строку тим, що у період з 15.12.2022 по 30.12.2022, з 02.01.2023 по 13.01.2023, з 18.01.2023 по 31.01.2023, з 06.02.2023 по 20.02.2023 на волонтерських засадах здійснював доставку та охорону гуманітарної допомоги для бійців Сил оборони на Сході України, які здійснюють діяльність, спрямовану на забезпечення національної безпеки та оборони України, перебував на території, де був обмежений контакт із зовнішнім світом і відсутній доступ до засобів зв`язку.

Зазначене підтверджує довідкою №21-2 від 21.02.2023, виданою командиром Сотні Правоохоронець Добровольчого формування Тернопільської територіальної громади №3 (а.с. 19 т.1). Також вказав, що є добровольцем Територіальної оборони, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с. 20 т.1).

Зважаючи, що позивач брав активну участь у стримуванні збройної агресії російської федерації, перебував у відрядженні за межами Тернопільської області, просить поновити строк звернення до суду.

Проте, суд першої інстанції критично оцінив наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування Наказу №480-к від 05.12.2022 Про звільнення ОСОБА_1 з підстав того, що як видно з листа Тернопільської районної військової адміністрації Тернопільської області №01-1431/01-15 від 20.06.2023, отриманого на адвокатський запит представника третьої особи за вих. №16/23 від 14.06.2023 (а.с. 248 т.1), слідує, що Тернопільською районною військовою адміністрацією Тернопільської області видавалось посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_2 , однак, воно видано на ім`я іншої особи, аніж зазначено у запиті, тобто як слідує з змісту запиту, не на ім`я позивача у даній справі. Також згідно листа В/Ч НОМЕР_1 вих. №1494/23/2491 від 26 червня 2023 року, громадянин ОСОБА_1 не укладав контракт із командиром ДФ Тернопільської ТГ №3 і не отримував посвідчення добровольця, а отже добровольцем не був. Вказано, що доброволець може бути залучений до виконання задач його ДФТГ у іншій області, якщо ДФТГ отримало задачі поставлені окремим розпорядженням/наказом командира сил ТрО ЗСУ. При цьому зазначено, що такої задачі ДФ Тернопільської ТГ №3 не отримувало і не виконує (а.с. 38 т.2).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені вище обставини в повній мірі спростовують твердження позивача про існування поважних причин пропуску строку звернення до суду, що зазначені у клопотанні, а відтак позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом без поважних причин.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що надані позивачем письмові матеріали як докази поважності причин пропуску строку звернення до суду у вказаній справі не містять явних ознак підробки і не викликають очевидних сумнів у їх об`єктивності.

До того ж, у розглядуваній справі вказані документи не є предметом судової перевірки на предмет їх фальсифікації.

Таким чином, колегією суддів приймаються до уваги надані позивачем докази поважності причин пропуску ним строку звернення до суду із вказаним позовом, а саме, довідка від 21.02.2023 №21-2, видана Сотнею «Правоохоронець» Добровольчого формування Тернопільської територіальної громади №3, згідно якої у період з 15.12.2022 року по 30.12.2022 року, з 02.01.2023 року по 13.01.2023 року, з 18.01.2023 по 31.01.2023 року, з 06.02.2023 по 20.02.2023 року ОСОБА_1 здійснював доставку та охорону гуманітарної допомоги для бійців сил оборони на Сході України, які здійснюють діяльність, спрямовану на забезпечення національної безпеки та оборони України, перебував на території де був обмежений контакт із зовнішнім світом і відсутній доступ до засобів зв`язку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Благодійної організації БФ «ВОЛОНТЕРИ ЧОРТКІВЩИНИ» про надання інформації та отримав відповідь (додана до апеляційної скарги) про те, що в період з грудня 2022 року по березень 2023 року благодійна організація БФ «ВОЛОНТЕРИ ЧОРТКІВЩИНИ» проводили співпрацю із Сотнею «Правоохоронець» Добровольчого формування Тернопільської територіальної громади №3. ОСОБА_1 неодноразово брав участь в зборах, нарадах та навчаннях, які проводила благодійна організація. ОСОБА_1 в складі 3-4 чоловіків надавав допомогу із здійснення доставки та охорони гуманітарної допомоги до східних областей України. Також надано інформацію про населені пункти, куди саме здійснювалась доставка.

Інформація Благодійної організації БФ «ВОЛОНТЕРИ ЧОРТКІВЩИНИ» про періоди та місця перебування ОСОБА_1 протягом грудня 2022 лютого 2023 повністю відповідає змісту Довідки від 21.02.2023 №21-2 виданої Сотнею «Правоохоронець» Добровольчого формування Тернопільської територіальної громади №3, зокрема, про те, що в період з 15.12.2022 року по 30.12.2022 року позивач перебував в с.Вільнянка Преображенської сільської територіальної громади (Запорізька область), з 02.01.2023 року по 13.01.2023 року Синельниківський район (Дніпропетровська область), з 18.01.2023 по 31.01.2023 року Слов`янська міська територіальна громада (Донецька область), з 06.02.2023 по 20.02.2023 року Слов`янська міська територіальна громада (Донецька область).

З наведеного видно, що ОСОБА_1 був відсутній на території Тернопільської області протягом періоду з 15.12.2022 року по 30.12.2022 року, з 02.01.2023 року по 13.01.2023 року, з 18.01.2023 по 31.01.2023 року, з 06.02.2023 по 20.02.2023 року і в ці періоди перебував на території з обмеженим контактом із зовнішнім світом і відсутністю доступу до засобів зв`язку, що, як вказує позивач, перешкодило йому своєчасно звернутись до суду із позовною заявою про захист порушених своїх прав.

Сукупний період перебування позивача за межами Тернопільської області та здійснення доставки і охорони гуманітарної допомоги до східних областей України становить 57 днів протягом розглядуваного періоду, що перевищує пропущений строк звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Крім того, до апеляційної скарги додано Подяку ОСОБА_1 . 44 окремої артилерійської бригади імені ОСОБА_2 за активну громадянську позицію, значну і вагому допомогу захисникам України.

На переконання колегії суддів наведені обставини підтверджують поважність причин пропуску позивачем ОСОБА_1 визначеного процесуальним законом місячного строку звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу Державного агентства лісового та мисливського господарства України №48о-к від 05.12.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

В такій ситуації та в умовах воєнного стану в Україні являються неприйнятними надто формальні підходи у питанні дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з метою захисту прав та інтересів особи у правовідносинах щодо проходження та звільнення з публічної служби.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Зокрема, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97 право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в ухвалі від 29.06.2023 року дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи неповно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 29.06.2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №500/587/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль