Справа № 480/5689/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2023 року Справа № 480/5689/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5689/23 за позовом ОСОБА_1 до Охтирської міської ради, Виконавчого комітету Охтирської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Охтирської міської ради, Виконавчого комітету Охтирської міської ради, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Охтирської міської ради в особі міського голови Кузьменка П.П. у неналежному розгляді депутатського звернення № 2 від 10.03.2023 та не наданні копій розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) Охтирської міської ради з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно;
- зобов`язати Охтирську міську раду в особі міського голови Кузьменка П.П. повторно розглянути депутатське звернення № 2 від 10.03.2023 та надати копії розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) Охтирської міської ради з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є депутатом Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області VIII скликання. Позивачем направлене депутатське зверненням міському голові Охтирської міської ради Кузьменку П.П., в якому просив надати належним чином завірені копії розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно.
Охтирською міською радою за підписом міського голови направлено позивачу лист, в якому було відмовлено в наданні запитуваної інформації, посилаючись на те, що заявником не було надано чіткого обґрунтування для здійснення яких саме депутатських повноважень необхідна вищезазначена інформація.
Позивач вважає, що оскільки Законом України "Про статус депутатів місцевих рад" не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації, як і не передбачено обов`язку щодо подання депутатського запиту після отримання відмови на подане депутатське звернення, то відповідачем було порушено ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про статус депутатів місцевих рад", зокрема, допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду депутатського звернення № 2 від 10.03.2023, поданого депутатом Охтирської міської ради Довгалем Г.В., а тому останній звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 13.06.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/5689/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач з позовними вимогами не погодився, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач у зверненні не навів жодних правових обґрунтованих підстав для надання відповіді на його депутатське звернення. Крім того, в запитуваних документах міститься інформація в особистими даними згоду на розголошення працівники не надавали.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
10.03.2023 позивачем до Міського голови Охтирської міської ради направлене депутатське звернення № 2, в якому позивач просив надати належним чином завірені копії розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) Охтирської міської ради з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно (а.с.6).
Листом № 01-12/508 від 17.03.2023 Виконавчим комітетом Охтирської міської ради відмовлено в наданні запитуваної інформації, посилаючись на те, що позивачем не було надано чіткого обґрунтування для здійснення яких саме депутатських повноважень необхідна вищезазначена інформація (а.с.5).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 3, 4 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Відповідно до частин 1, 4 статті 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради. Статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації визначаються законом.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон № 280/97-ВР).
Відповідно до частини 11 статті 49 Закону № 280/97-ВР повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються Конституцією України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами.
Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає та встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради Закон України від 11 липня 2002 року № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" (надалі - Закон № 93-IV).
Частинами 1, 2 статті 4 Закону № 93-IV передбачено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів".
Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Закону № 93-ІV при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.
Як визначено частиною 1 статті 13 Закону № 93-ІV депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.
Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк (частина 2 статті 13 Закону № 93-ІV).
Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення від 05 березня 2003 року №5-рп/2003 вказав, що, на відміну від запиту, звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція народного депутата України зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції (абзац другий частини першої статті 16 Закону №2790-XII). За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється народними депутатами України самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.
Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 93-ІV посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, на звернення депутата місцевої ради надають йому довідкові матеріали та іншу інформацію, необхідні для здійснення депутатських повноважень.
Чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення.
При цьому, Законом № 93-IV також не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №664/2629/16-а під депутатською діяльністю слід розуміти діяльність депутата, пов`язаної з реалізацією наданих йому Конституцією та Законами України прав та виконанням обов`язків, спрямованих на представництво інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, який зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.
Отже, депутатське звернення, має стосуватись вищезазначених питань, пов`язаних з депутатською діяльністю та розглядається у строк та в порядку, встановленому Законом № 93-ІV.
Суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За приписами статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продукт. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій.
В свою чергу, у розпорядника інформації наявна можливість обмежувати доступ до запитуваної інформації виключно при дотриманні вимог статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Тобто, розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому саме полягає істотна шкода цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. Лише тоді така відмова буде вважатися обґрунтованою та такою, що здійснена у відповідності до вимог Закону.
Матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем не зазначено, яка саме інформація, що міститься у витребуваних документах є такою, що містить інформацію з обмеженим доступом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач реалізував надане йому право на звернення до посадової особи органу місцевого самоврядування шляхом подання відповідного депутатського звернення Міському голові Охтирської міської ради, у якому просив надати копій розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно.
Суд наголошує, що чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень.
Частиною 5 статті 13 Закону № 93-ІV регламентовано, якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.
Водночас, Законом № 93-IV не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації, як і не передбачено обов`язку щодо подання депутатського запиту після отримання відмови на подане депутатське звернення.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №504/1824/17, який підлягає обов`язковому врахуванню судом першої інстанції відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно посилання відповідача на те, що запитувані дані є інформацією про особисте життя особи та відноситься до конфіденційної інформації, суд зазначає наступне.
Згідно Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Верховний Суд у постанові від 22.10.2019 у справі №351/872/16-а констатував, що інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом, є, зокрема, конфіденційна інформація.
Частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов; не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону; розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом.
Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством України визнано обмеженим доступ громадян до документів, які містять в собі персональні дані про інших осіб, відповідач за наявності ознак інформації з обмеженим доступом, мав забезпечити можливість позивачу отримати відповідні документи за його зверненням за винятком інформації, що містить обмежений доступ.
Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Охтирської міської ради в особі міського голови Кузьменка П.П. у неналежному розгляді депутатського звернення № 2 від 10.03.2023 підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Охтирської міської ради в особі міського голови надати копії розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, суд зазначає наступне.
Так, зі змісту оскаржуваної відповіді судом встановлено, що відповідач відмовляючи в наданні позивачу копії оскаржуваних документів зазначив про відсутність підстав для їх надання. При цьому відмова відповідача ґрунтувалася на припущеннях та свідчить про не належний розгляд по суті депутатського звернення позивача.
Таким чином суд доходить висновку, що оскільки відповідачем заперечувалося саме право позивача на депутатське звернення, а по суті звернення розглянуто фактично не було, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо зобов`язання відповідача саме надати копії розпоряджень міського голови (виконуючого обов`язки міського голови) з кадрових питань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, а тому наведені вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Охтирську міську раду в особі міського голови повторно розглянути депутатське звернення № 2 від 10.03.2023 та надати запитувану інформацію.
Стосовно відшкодуванню позивачу суми правничої допомоги, суд зазначає наступне.
За приписами статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи: договір про правничу допомогу від 07.06.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Абрамович Г.О., акт приймання - передачі виконаних робіт за договором про правничу допомогу від 09.06.2023, квитанцію №3 від 09.06.2023 на суму 5 458 грн.
Оцінивши наданий представником позивача акт наданих послуг із розрахунком витраченого часу та ціни, з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд враховує, що ця справа відноситься до категорії нескладних справ, вже існує достатньо стала судова практика з вирішення такої категорії судових справ, що свідчить про відсутність витрачання більшого часу для підготовки позовної заяви.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Суд також звертає увагу, що частина з наданих послуг не може бути віднесена до правничої допомоги.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Судом враховується, що відповідно до акту наданих послуг представником було надано такий вид правової допомоги, як надання правової інформації, консультації та роз`яснення, при цьому слід зазначити, що встановити яку саме правничу допомогу було надано та з яких питань надана інформація встановити не можливо. Крім того, оформлення договірних відносин, зокрема складання договору на правову допомогу також не можливо віднести до правничої допомоги.
В акті зазначено такий вид допомоги, як підготовка до складання позову та складання позову. Разом із тим, встановити яку саме допомогу надано шляхом підготовки до складання позову матеріалами справи не підтверджується.
Судом враховується, що в даному випадку, позов подано представником позивача, а згідно акту робіт на складання позовної заяви було витрачено 2 години часу, а вартість 1 години, що була узгоджена між сторонами становить 992,40 грн., суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1984,80 грн. на відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Охтирської міської ради, Виконавчого комітету Охтирської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Охтирської міської ради в особі міського голови у неналежному розгляді депутатського звернення ОСОБА_1 №2 від 10.03.2023.
У задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик