Справа № 440/7880/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 р.Справа № 440/7880/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2023, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 07.03.23 року по справі № 440/7880/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі за текстом також відповідач, ГУНП в Полтавській області), в якому, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Рогачова Євгена № 985 від 17.08.2022 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Рогачова Євгена № 360 о/с від 24.08.2022 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 з 24 серпня 2022 року на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції РУП ГУНП;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь капітана поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2022 року по день поновлення на посаді, з урахуванням податків і зборів, включаючи середню заробітну плату за один місяць, що підлягає негайному виконанню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено без урахування презумпції невинуватості та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження позивача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними, спростовуються положеннями чинного законодавства України та доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 07.11.2015 по 24.08.2022 проходив службу в органах Національної поліції /а.с. 14, 47, т.1/.

30.07.2022 до ГУНП в Полтавській області надійшла інформація про те, що у АДРЕСА_1 працівниками УСБУ в Полтавській області, після отримання неправомірної вигоди в сумі 18000 гривень, у порядку ст. 208 КПК України затримано оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 .

Про зазначену подію інформовано ДГІ НП України (вих. № 389/115/15/01-2022 від 30.07.2022). З метою з`ясування обставин події призначено проведення комісійного службового розслідування.

З метою своєчасного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи Наказом ГУНП в Полтавській області від 30.07.2022 за № 646 /а.с. 57, т.1/ призначено проведення службового розслідування дисциплінарною комісією. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію» капітан поліції ОСОБА_1 на період проведення службового розслідування відсторонений від виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 30.07.2022 за № 646 /а.с. 57, 58, т. 1/ продовжено строк проведення службового розслідування.

В межах проведення службового розслідування встановлено такі обставини.

Згідно з Наказом начальника Полтавського РУП ГУНП від 06.06.2022 за № 170 капітан поліції ОСОБА_1 , з метою розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів, починаючи з 07.06.2022 був направлений до відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП (Київський район м. Полтави), де і проходив службу.

Встановлено, що УСБУ в Полтавській області в межах кримінального провадження № 0000038, відомості про яке 26.05.2022 внесені до ЄРДР за ч. 3 ст. 368 КК України, здійснювали заходи із документування протиправної діяльності начальника 8 відділу (смт. Машівка) Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 та капітана поліції ОСОБА_1 , які вимагали від громадянина ОСОБА_3 неправомірну вигоду в розмірі 18 тис грн за сприяння в ухиленні від призвання на військову службу під час проведення мобілізації.

31.07.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

01.08.2022 Октябрським судом м. Полтава відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави в сумі 191440 грн.

Така подія набула суспільного резонансу, інформація про неї викладена у публікаціях засобів масової інформації, мала негативний характер.

Зокрема такі публікації були викладені 01.08.2022 у Інтернет виданнях «Українська правда», «Суспільне новини», «ТСН» та багато інших.

У вказаних публікаціях йдеться мова про причетність капітана поліції ОСОБА_1 до отримання неправомірної вигоди, що негативно впливає на імідж та репутацію Національної поліції України, а також підриває довіру населення до поліцейських.

Службовим розслідуванням установлено, що Наказом Полтавського РУП ГУНП від 25.02.2021 № 83, капітана поліції ОСОБА_1 , з метою розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів, а також забезпечення належного захисту прав і свобод громадян від злочинних посягань на території обслуговування Полтавського РУП ГУНП, направлено до сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Машівка) відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП, де він проходив службу. Відповідно до Наказу Полтавського РУП ГУНП від 03.06.2022 за № 168 останній продовжував нести службу в СПД №1 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП. Згідно з указаним наказом контроль за несенням служби та дотриманням дисципліни капітана поліції ОСОБА_1 мав здійснювати начальник СПД №1 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП майор поліції ОСОБА_4 .

В подальшому, відповідно до Наказу Полтавського РУП ГУНП від 06.06.2022 за №170 капітана поліції ОСОБА_1 направлено до відділу поліції №1 (Київський район м. Полтава) Полтавського РУП ГУНП. Контроль за дотриманням службової дисципліни останнім було покладено на начальника відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 .

Опитаний з приводу вказаних подій начальник відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП підполковник поліції ОСОБА_5 пояснив, що 30.07.2022 оперуповноважений ВКП Полтавського РУП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 з табельною вогнепальною зброєю виконував оперативне завдання на території м. Полтава щодо розшуку та встановлення можливого місця проживання гр. ОСОБА_6 , 2005 року народження. З якої причини вище вказаний співробітник виїхав за межі м. Полтава йому не відомо. Також про намір покинути межі м. Полтава оперуповноважений ВКП Полтавського РУП ГУНП капітан поліції Федоренко М. М. йому не повідомляв. Про таку подію за участю капітана поліції ОСОБА_1 , що мала місце 30.07.2022 в смт. Машівка Полтавського району, опитаному повідомив старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_7 30.07.2022 в обідній час доби.

Також дисциплінарною комісією опитано начальника сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП майор поліції ОСОБА_4 , який зазначив, що з 24.12.2021 призначений на посаду т.в.о. начальника СПД № 1 ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП, в подальшому, 08.06.2022, він був призначений на посаду. Згідно з Наказом № 83 від 25.02.2021 до СПД № 1 був відряджений о/у ВКП Полтавського РУП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 . Під час виконання опитаним службових обов`язків, останній зарекомендував себе з негативної сторони, оскільки постійно створював конфліктні ситуації в колективі, поводив себе агресивно, іноді відмовлявся виконувати вказівки щодо несення служби, на зауваження та критику не реагував. Після критики та зауважень на службі поводив себе ще агресивніше. Керівництвом ВП № 3 проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_1 , яка в подальшому результатів не мала.

Після цього, 11.05.2022, до СПД № 1 ВП № 3 прибула старший психолог СЗК Полтавського РУП ГУНП старший лейтенант поліції Ковальова Марина для проведення експертно-діагностичного вивчення психоемоційного стану особового складу СПД № 1 ВП № 3. Після проведення опитування капітана поліції ОСОБА_1 запрошено в індивідуальному порядку на консультацію до психолога для додаткового уточнення.

З метою уникнення в подальшому конфліктів в колективі, майором поліції ОСОБА_4 та керівництвом ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП Федоренку М. М. запропоновано перейти до іншого підрозділу для проходження служби. В подальшому, Наказом Полтавського РУП ГУНП від 06.06.2022 № 170 капітана поліції ОСОБА_1 направлено з 07.06.2022 до відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП. Крім того, як зазначає опитаний, ним 06.06.2022 направлено лист до центру ПД та ППВ на позачерговий психіатричний огляд капітана поліції ОСОБА_1 .

Під час проходження служби у ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП ОСОБА_1 доведено вимоги Наказу МВС № 507 від 19.07.2022 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», ознайомлення з яким засвідчене підписом позивача.

Дисциплінарною комісією ОСОБА_1 пропонувалося надати пояснення, відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджувалися. Проте від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. За фактом відмови від надання пояснень складено відповідний акт, який підписаний старшим інспектором з ОД ВП УГІ ГУНП майором поліції Фоміним С. С., заступником начальника відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП - начальником СКП старшим лейтенантом поліції Корсунем П. І. та старшим інспектором-черговим відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП капітаном поліції Добряком Д. Ю. Причину відмови капітан поліції ОСОБА_1 не повідомив та від підписання акту також відмовився. Акт зареєстрований в ВДЗ ГУНП за вих. № 2325/115/15-2022 від 31.07.2022.

15 серпня 2022 року начальником ГУНП в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Полтавського РУП ГУНП /а.с. 60-68, т. 1/, яким, серед іншого, за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 3, 4, 6 ч. 3 ст. 1 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 за № 2337-VІІІ, п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 за № 100, п. 3 р. IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 за № 1179, та п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у допущенні ним неділових стосунків з громадянином ОСОБА_3 усупереч інтересам служби, ігноруванні наказів керівника, самоусунення від виконання службових обов`язків, приховування відомостей про можливу протиправну діяльність третіх осіб, та вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Рогачова Євгена № 985 від 17.08.2022 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності», серед іншого, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на ОСОБА_1 /а.с. 105, 106, т. 1/. Позивач ознайомлений із зазначеним наказом 18.08.2022, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 /а.с. 208, 209/.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Рогачова Євгена № 360 о/с від 24.08.2022 звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" 24.08.2022 /а.с. 48, т. 1/. Позивач ознайомлений із зазначеним наказом 24.08.2022, що підтверджується розпискою ОСОБА_1 /а.с. 203/.

Не погодившись з накладенням дисциплінарного стягнення та рішеннями відповідача про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на сукупність встановлених фактичних обставин, висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, виходячи із вимог національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відбулось на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, та що позовні вимоги є необґрунтованими.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (зокрема, поліцейські), забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 за № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 за № 2337-VIIІ.

Положеннями ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом п. 2, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1, ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції". Поліцейський, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання службових обов`язків (посади) в порядку, визначеному законом. На період відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельна вогнепальна зброя та спеціальні засоби.

Відповідно до ч. 1, ч. 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Згідно з ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

За статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Пунктом 1, 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 07.11.2018 за № 893 (надалі також Порядок № 893), передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1-3 розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі пункту першого Розділу VІ Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 15.08.2022 начальником ГУНП в Полтавській області /а.с. 60-68, т. 1/, а саме за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 3 , 4, 6 ч. 3 ст. 1 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 за № 2337-VІІІ, п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 за № 100, п. 3 р. IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 за № 1179, та п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у допущенні ним неділових стосунків з громадянином ОСОБА_3 всупереч інтересам служби, ігноруванні наказів керівника, самоусунення від виконання службових обов`язків, приховування відомостей про можливу протиправну діяльність третіх осіб, та вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України.

Спростовуючи наведене, позивач у ході судового розгляду справи наголошував, що з громадянином ОСОБА_3 мав давні дружні стосунки і надавав йому допомогу в частині передачі добровільної допомоги від ОСОБА_3 для ЗСУ. А той факт, що передача такої допомоги розцінена як отримання неправомірної вигоди є недоводеною та надуманою.

Надаючи оцінку викладеному, колегія суддів зазначає, що в межах службового розслідування комісія дійшла висновку про допущення ОСОБА_1 неділових стосунків з громадянином ОСОБА_3 всупереч інтересам служби, а також приховування відомостей про можливу протиправну діяльність третіх осіб.

Під час службового розслідування, проведеного дисциплінарної комісією на виконання Наказу ГУНП в Полтавській області від 30.07.2022 за № 646 «Про призначення та проведення службового розслідування», знайшли своє підтвердження обставини щодо факту внесення відомостей до ЄРДР за № 0000038, зокрема, відносно позивача, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та повідомлення йому про підозру.

Так, під час службового розслідування направлено запит до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві (вих. № 2400/115/03/15-2022 від 04.08.2022). 11.08.2022 до ГУНП надійшла відповідь (вх. ГУНП№ 522115/11-2022 від 12.08.2022) із додатками, а саме: копія письмового повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 31.07.2022 та копія ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.08.2022 (справа № 554/7110/22, провадження № 1-кс/554/8012/2022) про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу. У листі зазначено, що ТУ ДБР, розташоване у місті Полтаві, не заперечує проти опитування особи, від якої за версією слідства капітан поліції ОСОБА_1 одержав неправомірну вигоду.

З метою отримання об`єктивної та всебічної інформації про подію, членом дисциплінарної комісії здійснено виїзд до смт. Машівка, де проведене опитування громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_2 . У ході опитування громадянин ОСОБА_3 пояснив, що на початку березня місяця він спілкувався із громадянином ОСОБА_2 , який був керівником воєнкомату, та повідомив ОСОБА_3 про те, що якщо опитаний не хоче бути призваним на військову службу, йому необхідно заплатити 50000 гривень. Після вказаних подій опитаному почали телефонувати із ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою виклику останнього до центру з метою призиву його до військової служби по мобілізації.

На початку травня, більш точної дати опитаний не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_1 та домовився про особисту зустріч. Під час зустрічі ОСОБА_1 повідомив опитаному про обізнаність їхніх розмов із ОСОБА_2 та повідомив, що всі питання необхідно вирішувати через нього. Після цього опитаний вирішив звернутися до правоохоронних органів.

20.07.2022 опитаний знову зустрівся із ОСОБА_1 і останній повідомив, що сума, яку необхідно надати, зменшена до 18000 гривень, через те, що ОСОБА_3 передавав добровільну допомогу для ЗСУ. Дату і місце зустрічі ОСОБА_1 мав повідомити додатково. 26.07.2022 в телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив опитаному, що їм необхідно зустрітися 30.07.2022 в смт. Машівка. 30.07.2022 вони зустрілися в смт. Машівка і після спілкування опитаний передав ОСОБА_1 кошти в сумі 18000 гривень. Пізніше останнього затримано працівниками правоохоронних органів.

Проведеним аналізом інформації, викладеної у наявних ухвалах судів, дисциплінарною комісією встановлено, що інформація стосується лише можливого порушення підозрюваним вимог ч. 3 ст. 368 КК України, хоча саме наявність або відсутність складу злочину в діях ОСОБА_1 має бути встановлена лише за результатами розгляду кримінального провадження № 0000038 від 26.05.2022, за ч. 3 ст. 368 КК України органами досудового слідства та суду.

Належних доказів на спростування таких обставин позивачем до суду не надано. Позивач не заперечує того, що йому відомі такі особи як ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Також позивач підтверджував, що неодноразово спілкувався із ОСОБА_3 . В той же час, позивач жодним чином не надав пояснень, в чому мала полягати, за його версією, озвученою в ході розгляду цієї справи, його допомога ОСОБА_3 у передачі від його імені коштів на допомогу ЗСУ. Зокрема, позивач не зміг надати відповідь на питання, чому він не відмовився допомогти ОСОБА_3 з урахуванням того, що за його ж версією ОСОБА_3 раніше вже самостійно сам передавав кошти на допомогу для ЗСУ. Також позивач не заперечував, що він не звертався до свого безпосереднього керівництва із відповідним рапортом та не повідомляв про отримання коштів від третіх осіб з метою їх подальшої передачі для начальника восьмого відділу Полтавського РТЦК та СП та/або ЗСУ.

Колегія суддів ураховує, що позивач під час проведення службового розслідування відмовився від надання пояснень і не повідомляв членам дисциплінарної комісії жодних обставин, у тому числі тих, які він почав повідомляти під час розгляду цієї справи в суді. Тобто станом на час проведення службового розслідування та на час прийняття оскаржуваних наказів відповідач не володів інформацією, наданою позивачем згодом вже під час оскарження в суді відповідних наказів та відповідно не міг з`ясовувати обставин, про які не повідомляв позивач, а виходив із тієї інформації, яку він отримав від інших осіб, які не відмовилися від надання письмових пояснень. В той же час, пояснення позивача, надані під час розгляду цієї справи, у тому числі як свідком під час судового розгляду цієї адміністративної справи, суттєво відрізняються від пояснень ОСОБА_3 , які ним надані під час службового розслідування, та не спростовують обставин, зазначених в матеріалах службового розслідування. Зокрема в тій частині, що ОСОБА_3 не передавав позивачу кошти в якості допомоги для ЗСУ, які позивач мав передати від його імені, як зазначає позивач в ході розгляду справи в суді, оскільки згідно з матеріалами службового розслідування, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржувані накази, ОСОБА_3 , вважаючи дії, зокрема ОСОБА_1 , щодо вимоги про надання неправомірної вимоги у розмірі 30000 грн кримінально-протиправними ще в травні 2022 року, тобто задовго до дати безпосередньої передачі коштів від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка відбулася 30.07.2022, звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто твердження позивача, які ним, окрім іншого, не були надані під час службового розслідування, а вже були надані в ході розгляду справи в суді про те, що кошти, після отримання яких від ОСОБА_3 його було затримано 30.07.2022, є коштами, які ОСОБА_3 ніби просив позивача передати як допомогу для ЗСУ, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, суперечать наданим поясненням ОСОБА_3 та матеріалам службового розслідування, а відтак не беруться колегією суддів до уваги як необґрунтовані.

Зокрема, заяв про вчинення будь-якої зловмисної штучної провокації третіх сторонніх осіб відносно нього, позивач до керівника та компетентних органів не подавав; свідків для підтвердження вчинених дій не залучав; документування вказаних подій не здійснював.

При цьому колегія суддів ураховує, що висновком службового розслідування, затвердженим 15.08.2022 начальником ГУНП в Полтавській області, зафіксовані і інші обставини, що послугували підставою для висновку про вчинення порушень службової дисципліни, недотримання вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 3 , 4, 6 ч. 3 ст. 1 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 за № 2337-VІІІ, п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 за № 100, п. 3 р. IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 за № 1179, та п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи оцінку твердженню відповідача про ігнорування позивачем наказів керівника, самоусунення від виконання службових обов`язків, колегія суддів зауважує, що відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого 15.08.2022 начальником ГУНП в Полтавській області, установлено, що Наказом Полтавського РУП ГУНП від 06.06.2022 за № 170 капітана поліції ОСОБА_1 направлено до відділу поліції № 1 (Київський район м. Полтава) Полтавського РУП ГУНП. Контроль за дотриманням службової дисципліни останнім було покладено на начальника відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 .

Опитаний з приводу вказаних подій начальник відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП підполковник поліції ОСОБА_5 пояснив, що 30.07.2022 оперуповноважений ВКП Полтавського РУП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 з табельною вогнепальною зброєю виконував оперативне завдання на території м. Полтава щодо розшуку та встановлення можливого місця проживання гр. ОСОБА_6 2005 р.н. З якої причини вище вказаний співробітник виїхав за межі м. Полтава йому не відомо. Також про намір покинути межі м. Полтава оперуповноважений ВКП Полтавського РУП ГУНП капітан поліції Федоренко М.М. йому не повідомляв.

Натомість, вже під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції позивач наполягав, що про намір покинути межі м. Полтава він повідомив усно заступника начальника сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Полтавського РУП ОСОБА_8 .

Однак, допитаний в якості свідка ОСОБА_8 в ході судового розгляду справи по суті зазначив, що про таке усне повідомлення від позивача не пам`ятає, більш того наголосив, що у зв`язку з введенням воєнного стану відповідне вибуття співробітника та відсутність на службі в робочий день можливе лише при зверненні останнього з рапортом. Крім того, свідок ОСОБА_8 пояснив, що станом на липень 2022 року він був заступником начальника відділу кримінальної поліції, а відтак він не наділений повноваження увільняти працівників відділу від служби тим більше без поданого рапорту.

В той же час, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції підтвердив, що він не звертався ні усно, ні з письмовим рапортом до безпосереднього керівника - начальника кримінальної поліції Полтавського РУП ГУ НП із проханням бути увільненим від несення служби 30.07.2022 та про необхідність виїзду за межі населеного пункту міста Полтава. Також позивачем під час розгляду справи в суді було повідомлено, що 30.07.2022 він із табельною вогнепальною зброєю та боєкомплектом перебував в смт. Машівка.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що безпосередньо ОСОБА_1 усного наказу про здійснення розшуку та встановлення можливого місця проживання гр. ОСОБА_6 2005 р.н. не надавав та не міг надавати, оскільки він є начальником відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП і накази такого характеру надає, у тому числі, усно під час проведення відповідних нарад із керівниками структурних підрозділів ВП №1 Полтавського РУП ГУНП, які, в свою чергу, доводять вказані накази до відома своїх співробітників, у тому числі і до позивача. Наголошував, що питання розшуку та встановлення можливого місця проживання гр. ОСОБА_6 , 2005 р.н., знаходилося на контролі керівництва ГУ НП в Полтавській області та вже тривалий час неодноразово доводилося до відома керівникам відповідних структурних підрозділів. Враховуючи те, що позивач був оперуповноваженим відділу кримінальної поліції, тобто відділу до завдань якого безпосередньо відноситься вжиття заходів щодо розшуку злочинців, він володів вказаною інформацією та в будь-якому випадку зобов`язаний був виконувати обов`язки оперуповноваженого, в тому числі, 30.07.2022 на території міста Полтави, а не перебувати в робочий час поза межами місця несення служби, однак капітан поліції ОСОБА_1 грубо проігнорував цей наказ, самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків та направився до смт. Машівка для вирішення своїх питань, які не стосуються інтересів служби.

Викладене підтверджено проведеним в ході судового розгляду справи по суті допитом в якості свідка начальника відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням приписів Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 за № 1179, зустрічі поліцейського з іншими громадянами не в інтересах поліцейської служби та проведення комунікації (розмов чи конклюдентних дій), котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції України завдань, можуть розцінюватися як дисциплінарний проступок безвідносно до наявності у таких діях складу кримінального чи адміністративного правопорушення.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Колегія суддів зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Водночас суспільством висуваються підвищені вимоги до поліцейського через те, що він є носієм влади.

Отже поліцейський в будь-який час та за будь-яких обставин зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики та чинного законодавства, бути взірцем для громадян, та не допускати зі свого боку дій, які підривають авторитет та довіру громадян до поліції.

Обов`язок поліцейського полягає у тому, щоб неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, поважати і не порушувати прав і свобод людини та дотримуватися службової дисципліни.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.12.2020 у справі № 802/2046/18-а та у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 814/2622/13-а.

Дії позивача, встановлені службовим розслідуванням, є такими, що підривають авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим.

У межах цього спору суд апеляційної інстанції визнає загальновідомими у розумінні ч. 3 ст. 78 КАС України обставини того, що 24.02.2022 був розпочатий акт безпосередньої збройної військової агресії Російської Федерації проти України поза межами окремих районів Луганської області України та Донецької області України, а Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 на всій території України введено правовий режим воєнного стану.

Тому з указаної календарної дати усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень у силу ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015 за № 508-VIII «Про Національну поліцію» повинні були / мусили безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключало легітимність обрання пасивної форми поведінки (у тому числі і у вигляді фізичної відсутності за місцем несення служби) за виключенням випадку виконання особистого спеціального службового завдання, випадку виконання чіткого та однозначного наказу військово-політичного керівництва України у цілях збереження людських ресурсів задля продовження боротьби проти військової агресії, випадку знаходження у безпорадності стані у медичному закладі.

З особистої справи ОСОБА_1 під час службового розслідування встановлено, що позивач склав Присягу на вірність Українському народові, ОСОБА_1 присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та Законів України, втілювати їх у життя, поважати і охороняти честь держави, а також з гідністю нести високе звання поліцейського.

Вказане позивачем не заперечується.

Відповідно до вимог р. VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, дисциплінарною комісією проведено вивчення наявності обставин, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначених ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, обставин, що обтяжують або пом`якшують відповідальність капітана поліції ОСОБА_1 , не встановлено.

Отже колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що висновок службового розслідування від 15.08.2022 про порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у допущенні ОСОБА_1 неділових стосунків з громадянином ОСОБА_3 всупереч інтересам служби, ігноруванні наказів керівника, самоусунення від виконання службових обов`язків, приховування відомостей про можливу протиправну діяльність третіх осіб, та вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, є обґрунтованим.

Недоліків в організації службового розслідування, а також нездоланних та непереборних дефектів у процедурі службового розслідування судом під час вирішення спору не виявлено.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять.

За статтею 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень частини 2 статті 5 Дисциплінарного статуту притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі № 804/1831/16.

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Матеріалами службового розслідування, наявними в матеріалах справи, підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни.

При цьому, сам по собі висновок службового розслідування це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.

Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в цьому випадку щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права.

З наведеного випливає, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Наказ ГУНП в Полтавській області від 17.08.2022 за № 985 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності», в оскаржуваній частині, прийнятий за висновками службового розслідування, матеріали якого є такими, що беззаперечно свідчать про наявність у позивача вини у вчиненні проступку, за яке він притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

А тому відповідачем обґрунтовано та правомірно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Приписами частини 2 статті 16 Статуту передбачено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Ця норма права не встановлює заборони проводити службове розслідування, коли вже розслідується кримінальне провадження стосовно працівника поліції.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності.

Притягнення до дисциплінарної та кримінальної відповідальності за одні і ті ж самі дії не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення є самостійною і окремою підставою припинення служби в поліції, визначеною п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Вказана позиція, зокрема, наведена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 804/676/18, зазначеній судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, колегія суддів має на меті звернути увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна зосереджуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Разом з цим, слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.

Зазначені висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 19.04.2019 у справі № 802/1172/17-а.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).

Отже зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі № 818/235/17, від 06.02.2020 у справі № 300/1406/19, від 22.01.2020 у справі № 160/1750/19, та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18), від 13.06.2018 у справі № 800/395/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18), від 14 липня 2022 року у справі № 520/1795/19.

Отже, провівши службове розслідування і встановивши беззаперечні докази вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відповідач не повинен чекати набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, щоб притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, оскільки звільнення позивача відбулось до встановлення його вини обвинувальним вироком суду, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах законодавства, адже підставою звільнення позивача було порушення ним Дисциплінарного статуту, а не наявність кримінального провадження, чи доведення вини останнього у вчиненні злочину. Тобто оскаржуваними наказами позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, при цьому не з підстав скоєння кримінального правопорушення, а через вчинення дій, які є дисциплінарним проступком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що висуваються до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 хоч і прийнято на підставі відомостей згідно з матеріалами кримінального провадження, розпочатого відносно нього за частиною 3 статті 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

При звільненні позивача зі служби відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством, внаслідок чого не було порушено законних прав ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені обставини, а також беручи до уваги те, що відповідачем доведено правомірність прийняття ГУНП в Полтавській області наказів № 985 від 17.08.2022 та № 360 о/с від 24.08.2022, в оскаржуваній частині, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 807/231/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а, від 04 грудня 2019 у справі № 824/355/17-а.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача стосовно неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки такі зводяться лише до суб`єктивних суджень заявника та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 по справі № 440/7880/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 27.09.2023 року