Справа № 200/4604/23
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року Справа№200/4604/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву від 21.06.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.06.1978: з 04.12.1989 по 17.11.1992, з 02.12.1992 по 15.05.1993, період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР з 18.04.1980 по 27.04.1982 та із урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 21.06.2023 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 року № 62 йому відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач наголошує, що до його страхового стажу протиправно не зараховано період роботи з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року, оскільки відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту ( не можливо ідентифікувати), порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 (далі-Інструкція №162), період роботи з 02.12.1992 року по 15.05.1993 року, оскільки у графі 4 розділу На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер) відсутні підстави на прийняття та звільнення з посади, порушені вимоги розділу 2 пункту а підпункту 2.3 Інструкції №162. Позивач зазначає, що він не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, на нього не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того вказує, що відповідач має право самостійно звернутися до підприємств, установи та організацій з метою перевірки достовірності записів у трудовій книжці.

Також позивач наголошує, що відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу період проходження військової служби з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові Силъвенови, не відповідає даним по-батькові ОСОБА_2 відповідно до паспорта ( НОМЕР_3 від 17.11.1998 виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області), прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження зазначається на підставі паспорта або свідоцтва про народження). Позивач посилається на те, що відповідно до відомостей з трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 10.06.1978 року на сторінках 4, 5 (запис 6) позивача звільнено з роботи у зв`язку із призовом у Радянську армію. Відповідно до відомостей із військового квитка позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що він проходив службу у збройних силах СРСР з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року (запис №10) на сторінці 4. На титульній сторінці військового квитка зазначено, що він видан ОСОБА_1 (російською мовою). Особа, яка заповнювала військовий квиток допустила помилку у написанні по батькові позивача. Відповідно до паспорту у позивача по батькові ОСОБА_2 (російською мовою). Між тим прізвище ім`я, дата народження, місце народження у паспортному документі та військовому квитку збігаються. Позивач зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, іншого органу не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист, в тому числі і щодо вирішення питання призначення пенсії за віком. Отже, відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період його військової служби у Збройних Силах СРСР з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року, відповідно до записів зроблених у його військовому квитку серії НОМЕР_2 .

З огляду на зазначені обставини позивач вважає спірне рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що 21.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За принципом екстериторіальності заява від 21.06.2023 року розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області. За результатами розгляду вищевказаної заяви прийнято рішення № 62 від 29 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Відповідач наголошує, що за результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978 наступні періоди роботи: з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року, оскільки відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту, неможливо ідентифікувати підприємство, на якому працював позивач; з 02.12.1992 по 15.05.1993, а) оскільки у графі 4 розділу На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер) відсутні накази (номер, дата) про прийняття та звільнення з посади, порушені вимоги розділу 2 пункту 2.3 Інструкції №162, а саме: записи в трудовій книжці про прийняття та звільнення повинні проводитись у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року відповідач вказує, що вказаний період не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові Сильвенови, не відповідає даним по батькові ОСОБА_2 відповідно до паспорта ( НОМЕР_3 від 17.11.1998, виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області), призвіще, ім`я, по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження зазначається на підставі паспорта або свідоцтва про народження). Для зарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу, Позивачу необхідно надати уточнюючу довідку, з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовий комісаріат) з посиланням на особову картку (пункт 6 Порядку № 637).

Відповідач зазначає, що відсутність необхідного страхового стажу у позивача стало підставою у прийнятті Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення від 29 червня 2023 №62 від 29 червня 2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Відповідач вважає, що приймаючи спірне рішення управління діяло у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у зв`язку з чим вказував на відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що 21.06.2023 року позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява позивача від 21.06.2023 року про призначення пенсії була передана на розгляд до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було прийнято рішення № 62 від 29 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 29 років.

Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії встановлено, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 24 роки 8 місяців 8 днів.

За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978: період роботи з 04.12.1989 по 17.11.1992, оскільки відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту (не можливо ідентифікувати), порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 (далі-Інструкція №162); період роботи з 02.12.1992 по 15.05.1993, оскільки у графі 4 розділу На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер) відсутні підстави на прийняття та звільнення з посади, порушені вимоги розділу 2 пункту а підпункту 2.3 Інструкції №162. Необхідно підтвердити невраховані періоди стажу у відповідності з пунктом 3 Порядку №637; період навчання в Армянському сільськогосподарському інституті з 01.09.1983 по 21.03.1989 відповідно до диплому НОМЕР_5 від 08.04.1989, оскільки термін навчання перевищує 5 років. Для зарахування даного періоду необхідно надати документи, які підтверджують період та форму навчання відповідно до пункту 8 Порядку №637; період проходження військової служби з 18.04.1980 по 27.04.1982 відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові Сильвенови, не відповідає даним по-батькові ОСОБА_2 відповідно до паспорта ( НОМЕР_3 від 17.11.1998 виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області), прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження зазначається на підставі паспорта або свідоцтва про народження).

Позивач не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058 (чинного на момент призначення пенсії), передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1058 особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону № 1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлено, що останній 04.12.1989 року був прийнятий на роботу в АТП в/о «Армгазпром» у відділ експлуатації диспетчером, 17.11.1992 року звільнений за власним бажанням; 02.12.1989 року прийнятий в КООП «Вінні» в якості експедитора, 15.05.1993 року був звільнений за власним бажанням.

Зі спірного рішення № 62 про відмову у призначенні пенсії від 29.06.2023 року періоди роботи позивача: з 04.12.1989 по 17.11.1992, оскільки відтиск печатки на записі про звільнення не придатний для сприйняття змісту (не можливо ідентифікувати), порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 (далі-Інструкція №162); з 02.12.1992 по 15.05.1993, оскільки у графі 4 розділу На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер) відсутні підстави на прийняття та звільнення з посади, порушені вимоги розділу 2 пункту а підпункту 2.3 Інструкції №162. Необхідно підтвердити невраховані періоди стажу у відповідності з пунктом 3 Порядку №637.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно п. 2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи проводяться арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо працівник прийнятий на роботу 5 січня 1984 р в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 г.) записується: "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984".

Записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно п. 2.10 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Пунктом 2.12 Інструкції № 162 визначено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виробляються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) І з посиланням на номер і дату цих документів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції №162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Відповідно до пункту 2.25 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням таких правил: у графі 1 проставляється порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 вказується на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.26 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1 Інструкції № 162).

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції, чинній у періоди роботи позивача).

Так, згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції №58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4. Інструкції №58).

Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_6 від 20.02.1983, яка надана останнім відповідачу до заяви від 06.03.2023 для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.55).

Запис №06 у трудовій книжці свідчить про прийняття 21.04.1991 позивача на посаду бригадира будівельної бригади у селянській спілці імені Островського с. М. Боровиця згідно рішення правління (протокол №5 від 20.04.1991), а запис №07 свідчить про звільнення позивача 29.05.1998 з посади бригадира будівельної бригади в зв`язку з переходом на іншу роботу згідно заяви. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера селянської спілки, а також скріплені печатками зазначеної спілки. Однак у графі 4 запису про звільнення не зазначено документ (наказ, розпорядження, протокол), на підставі якого внесено такий запис.

Також ОСОБА_1 згідно записів №08 та №09 з 01.06.1998 по 01.10.1998 працював на посаді бригадира будівельної бригади в асоціації селян ім. І.Павлюка с. Шимківці Білогірського району, звідки був звільнений згідно поданої заяви. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера а/с ім. І.Павлюка, а запис про звільнення скріплений печаткаю. Водночас у графі 4 записів про прийняття та звільнення не міститься посилання на документи (наказ, розпорядження, протокол), на підставі яких внесено відповідні записи.

Окрім цього, згідно записів №10 та №11 позивач з 04.10.1998 по 18.12.1999 працював бригадиром будівельної бригади у спілці селян «Перемога» с. Семенів, куди він прийнятий на підставі рішення: протокол №71 від 5.10.1998 та звільнений у з`язку з переходом на іншу роботу згідно поданої заяви. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера, а також скріплені печатками спілки селян « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак у графі 4 запису про звільнення не зазначено документ (наказ, розпорядження, протокол), на підставі якого внесено такий запис.

Також на аркушах 42-45 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20.02.1983 містяться записи про відпрацьовані ОСОБА_1 людинодні у спілці селян імені Островського за 1990 - 1998, які внесені на підставі особових рахунків за 1990-1998 роки, а також відпрацьовані людинодні у 1998 в асоціації селян ім. І.Павлюка та у 1998-1999 роках - у спілці селян «Перемога». Такі записи засвідчені підписами голови та головного бухгалтера, а також скріплені печатками відповідних спілок.

Слід наголосити на тому, що як положеннями Інструкції №162, так і положеннями Інструкції №58 (чинними на момент внесення записів №№06-11 у трудову книжку позивача), передбачено зазначення в графі 4 документа, на підставі якого внесено запис (наказ, розпорядження, протокол, його дата і номер).

Однак, записи №07 про звільнення позивача, №08 про прийняття та №09 про звільнення, а також запис №11 про звільнення з роботи не містять посилання на документи, на підставі яких внесено такі записи, що не відповідає вимогам Інструкції №162 та Інструкції №58.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Отже твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як єдиної підстави для незарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Інформація, яка внесена до трудової книжки про спірні періоди роботи дає можливість встановити місце роботи, посади та періоди роботи позивача.

Крім цього, згідно з Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Суд наголошує, що наявність нечіткого відбитку печатки не є недоліком заповнення трудової книжки і не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірний період.

Крім того факт внесення записів про спірні періоди роботи вказує на прийняття роботодавцем відповідних наказів (розпоряджень), які передували запису, а незазначення реквізитів таких наказів (розпоряджень) у трудовій книжці не може бути підставою неврахування до страхового стажу відповідних періодів роботи.

Суд не вбачає необхідності підтвердження наявного трудового стажу поданням додаткових доказів, оскільки надані позивачем трудові книжки містять усі необхідні записи.

Крім того, відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Вочевидь зрозумілим є те, що ненадання довідок або відомостей про підтвердження свого стажу роботи, окрім трудової книжки, не залежить від волі позивача.

В даному випадку, неможливість подання документів і, як наслідок, не підтвердження додатковими документами стажу позивача призводить до порушення принципу рівності особи перед законом.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу роботи позивача періодів роботи з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року та з 02.12.1992 року по 15.05.1993 року згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 є протиправними.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також судом встановлено до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові Силъвенови, не відповідає даним по-батькові ОСОБА_2 відповідно до паспорта ( НОМЕР_3 від 17.11.1998 виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області), прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження зазначається на підставі паспорта або свідоцтва про народження).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що час проходження військової служби зараховується до страхового стажу осіб, які звернулись за призначенням пенсії на підставі документів, які підтверджують зазначені обставини.

Судом встановлено, що при звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач надав військовий квиток НОМЕР_2 , відповідно до якого позивач у період з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року проходив службу у Збройних Силах СРСР.

Проте, вказаний військовий квиток не був врахований відповідачем, оскільки на титульній сторінці зазначено по-батькові ОСОБА_3 , не відповідає даним по-батькові ОСОБА_2 відповідно до паспорта ( НОМЕР_3 від 17.11.1998 виданого Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області), прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження зазначається на підставі паспорта або свідоцтва про народження).

Суд вважає хибною позицію відповідача, оскільки у цілях зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби необхідно підтвердити саме цей факт. Відомості власне військового квитка такий факт підтверджують. Натомість помилкове зазначення по батькові позивача з помилкою у військовому квитку не може бути виключною підставою не зараховувати відповідний період до його страхового стажу. Вказане є проявом надмірного формалізму.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку, що період проходження позивачем військової служби з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 року № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву від 21.06.2023 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.06.1978 року: з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року, з 02.12.1992 року по 15.05.1993 року, період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року та із урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки підставою звернення до суду стало протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись Конституціє України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 року № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву від 21.06.2023 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.06.1978 року: з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року, з 02.12.1992 року по 15.05.1993 року, період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року та із урахуванням висновків суду задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.06.2023 року № 62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, Херсонська область, 73036) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.06.2023 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), періоди його роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.06.1978 року: з 04.12.1989 року по 17.11.1992 року, з 02.12.1992 року по 15.05.1993 року, період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР з 18.04.1980 року по 27.04.1982 року та із урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, Херсонська область, 73036) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 29 вересня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська