Справа № 160/1046/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1046/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року (суддя Дєєв М.В.) по справі №160/1046/23 за позовом ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 1115-13/VІІI від 02.06.2022 року «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду»;

- зобов`язати Личківську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1266, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (; код КОАТУУ: ) на користь гр. ОСОБА_1 50 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 копійок, як компенсацію за завдану їй моральну шкоду його протиправними діями та бездіяльністю відповідача щодо неї.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 03.02.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/4372/21 було прийнято рішення, яким:

- визнати протиправним та нечинним рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 1035-20/V1І, прийняте 14 вересня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1266 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації;

- зобов`язати Личківську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, повторно розглянути питання щодо

затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1266, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

На виконання цього рішення суду відповідачем було прийнято оскаржуване рішення за №1115-13/VІІI від 02.06.2022 року «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду», яким було знову відмовлено в затвердженні проекту землеустрою. При цьому, таке рішення відповідачем було прийнято без урахування висновків суду у справі №160/4372/21. Позивачка вважала рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду.

24.01.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 провадження у справі закрито з підстав, передбачених п.1 я.1 ст.238 КАС України.

Суд першої інстанції зазначив, що фактично позивачкою подано позов до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про зобов`язання виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №160/4372/21, що є неприпустимим, оскільки винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З цих підстав суд зазначив, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Крім того, суд зазначив, що оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, то у разі незгоди з діями/бездіяльністю чи рішенням, прийнятими суб`єктом владних повноважень під час виконання рішення суду, позивачка не позбавлена можливості оскаржити такі дії/бездіяльність чи рішення відповідача в порядку, передбаченому ст.383 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка фактично посилається на те, що обраний нею спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним, а предмет спору у цій справі та у справі №160/4372/21 є різними та мають різні підстави їх виникнення, оскільки у справі №160/4372/21 судом не надавалася оцінка підставам для відмови в затвердженні проекту землеустрою, які наведені відповідачем в оскаржуваному у цій справі рішенню.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.06.2018 року № 4-2398/15-18 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення (пасовищ) державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів.

Висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18.12.2018 року №10791/0/8-18 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект землеустрою, який було надано позивачем, визнано таким, що відповідає вимогам чинного земельного законодавства та прийнятим нормативно-правовим актам та погоджено.

23.02.2018 року позивачем отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019, згідно якого відомості про обмеження у використанні земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1266, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 не зареєстровані.

14.09.2020 року позивач звернулась до Личківської сільської ради із заявою про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації та надання у власність.

14.09.2020 року Личківською сільською радою прийняте рішення за №1035-20/VII, яким відмовлено позивачу в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі в приватну власність, площею 2,000га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради у зв`язку з тим, що: - дозвіл на розробку документації із землеустрою був наданий ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області без погодження Личківської сільської ради, та без врахування звернення ради про резервування земельних ділянок для створення громадських пасовищ; - розташування зазначеної у клопотанні земельної ділянки співпало із земельною ділянкою яка передбачена для громадських пасовищ; - бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене у клопотанні та проекті землеустрою, не відповідає вимогам та принципам техніко-економічного розвитку Личківської територіальної громади, зокрема: захисту і задоволення потреб мешканців громади у створенні громадського пасовища (яким вони добросовісно, відкрито і безперервно користувалися більше 15 років); збереження та примноження поголів`я худоби на території громади; стимулюванні створенню, розвитку та діяльності сімейних ферм.

Не погодившись із рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.09.2020 року №1035-20/VII про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №160/4372/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним і нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та нечинним рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 1035-20/V1І, прийняте 14 вересня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1266 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації;

- зобов`язано Личківську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1266, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №160/4372/21 набрало законної сили 22.03.2022 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №160/4372/21, Личківською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято рішення «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду» за № 1115-13/VIII від 02.06.2022 року, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:1266 та надання у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивачка, не погоджуючись із вказаним рішенням «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду» № 1115-13/VIII від 02.06.2022 року, звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично підставою звернення з цим позовом до суду став факт неналежного виконання відповідачем рішення суду у справі №160/4372/21.

Вказане підтверджується як обгрунтуванням позовної заяви так і доводами, наведеними в апеляційній скарзі, суть яких фактично зводиться до незгоди позивачки з відмовою відповідача затвердити погоджений у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, такі правовідносини, суть та зміст яких становив обов`язок відповідача, затвердити проект землеустрою, вже були вирішенні судом у справі №160/4372/21.

Під час розгляду справи №160/4372/21 суд, скасовуючи рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про відмову в затвердженні проекту землеустрою, зазначив про те, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Також, під час розгляду справи №160/4372/21 суд зазначив те, що Личківська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області, з огляду на зміни які відбулися в земельному законодавстві, є органом до якого перейшли повноваження стосовно затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

З цих підстав суд у справі №160/4372/21 зазначив про безпідставність аргументів Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про непогодження з нею проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки на час видання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою, на час погодження такого проекту, земельне законодавство не визначало необхідність погодження передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення з сільськими радами в межах територій, на яких земельні ділянки знаходяться.

Зроблені судом висновки під час розгляду справи №160/4372/21 є обов`язковими для Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області при повторному розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою.

Таким чином, неврахування відповідачем висновків суду у справі №160/4372/21, під час розгляду заяви позивачки про затвердження проекту землеустрою, свідчать про неналежне виконання відповідачем рішення суду.

У свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, питання судового контролю щодо виконання рішення суду, зокрема, врегульовано положеннями ст.383 КАС України.

Так, відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Як правильно зазначив суд першої інстанції вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання (неналежне виконання) судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Отже, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яким вже вирішено спірні відносини між сторонами.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що фактично підставою звернення з цим позовом до суду став факт неналежного виконання відповідачем рішення суду у справі №160/4372/21, за наслідками чого відповідачем прийнято оскаржуване позивачкою у цій справі рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При цьому, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України, в якій може бути порушено і питання і скасування рішення відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду у справі №160/4372/21.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції постановлено законну і обгрунтовану ухвалу, у зв`язку з чим підстав для її скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року по справі №160/1046/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, передбачені ст.329 КАС України.

Повний текст постанови складено 28.09.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк