Справа № 500/4582/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4582/22

27 вересня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.09.2022 №0-1920 на суму 206111,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 21.10.2022 позивач отримав спірне податкове повідомлення-рішення від 16.09.2022 №0-1920 виданого Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2021 року в сумі 206111,25 грн.

Зазначає, що однією із підстав нарахування податку згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є нормативно-правовий акт (рішення) органу місцевого самоврядування за місцем знаходження об`єкта оподаткування, у даному випадку рішення Смизької селищної ради Лубенського району Рівненської області №2233 від 30.06.2020 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік на території Смизької селищної ради".

Дане рішення не пройшло обов`язкову процедуру перевірки у Державній регуляторній службі на відповідність їх вимогам Закону України 11.09.2003 №1160-IV "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", що також підтверджено листом Смизької селищної ради від 30.11.2022 №2369/02-19.

Вказує, що у Рівненській області у його власності спільній частковій (15/100) перебуває цілісний майновий комплекс (деревообробна/деревопереробна галузь-промисловість) за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 15267,5м.кв.), у який входить: будівля меблевого цеху (11290,6м.кв.); будівля складального цеху (3550,4м.кв.); будівля заводоуправління (426,5м.кв.) та земельна ділянка (2,6294га).

Як вбачається із оскаржуваного ППР, об`єктом оподаткування податком у ньому є будівлі промисловості за адресою АДРЕСА_1 , які у даному випадку віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код 1251.9.

Також відповідно до договору про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019, укладеного між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ "Енерго Захід", де предметом даного Договору є взаємодія і співробітництво сторін Договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат підвищення ефективності використання наступні об`єкти нерухомого майна: - будівлі меблевого цеху - 10726,1м.кв., складального цеху - 3372,9м.кв. та будівлі заводоуправління - 405,2м.кв. (загальна площа складає 14504,2м.кв.) та - земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0636, загальною площею 2,4979 га, під вказаними вище будівлями, необхідну для їх обслуговування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов цього Договору будівлі промисловості використовуються за цільовим призначенням - деревообробна/деревопереробна галузь-промисловість, тобто для виготовлення промислової продукції.

Вказане, на думку позивача, містить ознаки вимоги пункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, та вважає, що відповідач при визначенні податкового зобов`язання позивачу протиправно покладає надмірний тягар у нарахуванні податку за один рік, що майже дорівнює вартості майна (податок 132,52% від вартості майна) та стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 26.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

20.01.2023 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі та провадження в адміністративній справі №500/4582/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/51278/22.

23.12.2022 через відділ документального забезпечення суду від відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

З посиланням на норми чинного законодавства України обґрунтовуючи свої заперечення вказує, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 перебуває у власності об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа, якої складає 15267,5кв.м., проте позивач володіє 15/100 частки будівлі, що складає 2290,12кв.м.

З урахуванням вказаних даних, станом на 16.09.2022 ОСОБА_1 було сформовано податкове повідомлення-рішення №0-1920 про визначення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за майновий комплекс за адресою АДРЕСА_1 , на площу 2290,13кв.м. на суму 206111,25 грн.

Враховуючи, що визначення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за нежитлове приміщення для фізичних осіб проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних органів реєстрації, статтею 266 Податкового кодексу України, зокрема пунктом 266.7.3 передбачено право платника податків на звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки.

Позивач таким правом не скористався та не підтвердив те, що будівлі використовуються у господарській діяльності суб`єктами господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - Б КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, тому право на податкову пільгу, зокрема застосування п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України відсутнє.

19.07.2023 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, де зокрема визначає, що спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 25.05.2020) не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Законом України від 16.01.2020 №466-ІХ. який набрав чинності 25.05.2020, внесено зміни до Податкового кодексу України і підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Г КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України слід дійти висновку, що її застосування передбачає наявність трьох обов`язкових складових:

- об`єкт повинен належати до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- об`єкт повинен використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Е КВЕД ДК 009:2010;

- об`єкт повинен не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання та не зареєстрований фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом (з урахуванням вимог статей 3 та 58 ГК України), а вказані приміщення, що становлять об`єкт оподаткування позивач передав у користування іншого окремого суб`єкта підприємницької діяльності, вказане свідчить про відсутність підстав для використання преференції, передбаченої підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, до таких будівель, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника промислових приміщень обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.

20.07.2023 ухвалою суду поновлено провадження в адміністративній справі 500/4582/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

07.08.2023 від представника позивача до суду надійшли письмові додаткові пояснення, де вказує, що у даній справі є всі підстави вважати про протиправність оскаржуваного рішення.

Як вбачається із матеріалів та доказів, які наявні у матеріалах справи, об`єкт оподаткування у даному випадку нерухомість, яка належить позивачеві відповідає всім трьом ознакам вимоги пункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, а саме: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код 1251.9, будівлі промисловості використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання виготовлення промислової продукції будь-якого виду, будівлі промисловості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, Договір про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019 не відноситься до вищевказаної категорії правочинів, що відповідно є за межами оренди, лізингу і позички.

Отже позивач, використовуючи об`єкт нерухомого майна за функціональним призначенням для промислового виробництва та у господарській діяльності суб`єкта господарювання (ТОВ "Енерго Захід" на підставі договору про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019) при виготовленні промислової продукції, має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у ОСОБА_1 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху, будівля складального цеху, будівля заводоуправління загальною площею 15267,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене 16.09.2022 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було сформовано податкове повідомлення-рішення №0-1920 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 206111,25 грн.

Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI. (далі також ПК України)

За положеннями статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно статті 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України)

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України)

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у позивача ОСОБА_1 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху 11290,6 кв.м., будівля складального цеху 3550,4 кв.м., будівля заводоуправління 426,5 кв.м., загальною площею 15267,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України)

Так рішенням Смизької селищної ради Лубенського району Рівненської області №2233 від 30.06.2020 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік на території Смизької селищної ради" установлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на рівні 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. за кодом Будівлі промислові та склади (код 125), Будівлі промислові (код 1251).

Вказане рішення оскаржувалося позивачем у судовому порядку та рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 у справі №460/51278/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання нечинним рішення №2233 від 30.06.2020 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік на території Смизької селищної ради" в частині встановлення ставки податку у розмірі 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. об`єкту оподаткування, встановленого для фізичних та юридичних осіб - Будівель промисловості - код 1251 та Будівель промисловості та складів - код 125, відмовлено повністю

Згідно вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даних спірних правовідносинах предметом розгляду є правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Тернопільській області податкового повідомлення-рішення від 16.09.2022 №0-1920, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2021 року в сумі 206111,25 грн.

Згідно з частиною першою підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Позивач вважає, що належне йому на праві власності майно відповідає ознакам вимоги пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, має право на податкову пільгу та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати такого податку.

Відповідно до пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, до будівель промисловості належать будівлі класу 1251 "Будівлі промисловості" Цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням; 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 "Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не надав суду доказів здійснення господарської діяльності як суб`єкта господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, як визначено вимогами пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Натомість посилається на договір про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019, укладеного між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ "Енерго Захід", де предметом є взаємодія і співробітництво сторін Договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат підвищення ефективності використання наступні об`єкти нерухомого майна: - будівлі меблевого цеху - 10726,1 м.кв., складального цеху - 3372,9 м.кв. та будівлі заводоуправління - 405,2 м.кв. (загальна площа складає 14504,2 м.кв.) та - земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0636, загальною площею 2,4979 га, під вказаними вище будівлями, необхідну для їх обслуговування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 і за умовами цього Договору будівлі промисловості використовуються за цільовим призначенням - деревообробна/деревопереробна галузь-промисловість, тобто для виготовлення промислової продукції.

Позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не підтвердив факту безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній господарській діяльності.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті..

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Виходячи із системного тлумачення норм ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Крім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №440/359/20 (провадження №К/9901/7623/21) та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом.

За таких встановлених обставин, що ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання, а належні йому на праві власності будівлі, що становлять об`єкт оподаткування передав у користування іншому суб`єкту господарювання, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином суд вважає, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 16.09.2022 №0-1920.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2022 №0-1920 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 27 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.