Справа № 260/1328/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1328/23 пров. № А/857/10742/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (головуючий суддя Рейті С.І., м. Ужгород) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.01.2023 року № 255-АГ «Про результат службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. просить рішення суду скасувати і позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що він не обмежений у своїх правах щодо звернення до інших лікувальних закладів охорони здоровґя (не лише до військових), для належного та ефективного отримання медичної допомоги.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Частина 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначає, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку. Позивач перебував на лікуванні та був звільнений від виконання службових обов`язків.

Посилання суду на п. 32 підрозділу 4 Розділу ІІІ Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затверджене наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 року № 333, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26 червня 2009 р. за № 570/16586 (далі Положення № 333), у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому закладі охороні здоров`я не є прийнятним. Зазначене Положення № 333 регламентує не проведення лікування військовослужбовці у закладах охорони здоров`я, а проходження медичного огляду військовослужбовців та проходження військово - лікарської комісії на предмет ступеня придатності до військової служби, яким у воєнний час закінчується лікування військовослужбовців, у разі наявності у військовослужбовця відповідних медичних показників.

Також, суд прийшов до необґрунтованого висновку: «Проте, позивач не здійснив доповідь начальнику ні про незадовільний стан свого здоров`я; ні про необхідність звернення за медичною допомогою в межах гарнізону; ні про потребу залишити територію гарнізону для звернення за альтернативною медичною допомогою, яку він не зміг отримати у військовому закладі охорони здоров`я в межах гарнізону.»

Зазначене спростовується відзивом на позовну заяву відповідача, що міститься у матеріалах справи, в абзаці 1 сторінки третьої де вказано: капітан ОСОБА_2 з 19.11.2022 року знаходився на амбулаторному лікуванні, а також рапортом заступника начальника штабу начальника відділу організації прикордонної служби штабу підполковника Дмитра Куценка від 20.11.2022 року № 22/32482-22-Вн, яким останній доповідь про перебування Позивача на амбулаторному лікуванні (наявний в матеріалах справи), яким відповідно спростовує, що позивач не здійснив доповідь начальнику ні про незадовільний стан свого здоров`я; ні про необхідність звернення за медичною допомогою в межах гарнізону.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що комісією офіцерів у складі начальника медичного пункту лікаря (загальної практики сімейної медицини) старшого лейтенанта медичної служби Івана Калашника та старшого офіцера (з мобілізаційної роботи) старшого лейтенанта ОСОБА_3 , на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.01.2023 № 183-АГ «Про призначення службового розслідування», з дотриманням вимог ст. 84-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, проведено службове розслідування щодо встановлення обставин, причин та умов, що призвели до можливого порушення порядку виїзду за межі гарнізону начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітаном ОСОБА_4 .

Згідно Висновку службового розслідування, який затверджено 18.01.2023, позивач відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 25.10.2022 № 2680-АГ проходив стажування на посаді офіцера відділу організації прикордонної служби штабу.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 15.11.2022 № 1235-ОС був зарахований в розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону.

20.11.2022 на ім`я начальника прикордонного загону надійшов рапорт від заступника начальника штабу начальника відділу організації прикордонної служби підполковника Дмитра Куценка (№ 22/32482-22-Вн від 20.11.2022 року) з якого стало відомо те, що капітан ОСОБА_5 перебуває на амбулаторному лікуванні з 19.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 . Рапорт про дозвіл на виїзд за межі гарнізону не надавав та усної доповіді не здійснював.

Під час здійснення дистанційного контролю стану здоров`я військовослужбовців, що перебувають на лікуванні, начальником служби охорони здоров`я лейтенантом медичної служби Софією Федорняк, було встановлено, що капітан ОСОБА_5 перебував на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня» м. Козятин, Вінницької області в період з 28.11.2022 року по 12.12.2022 року (виписка із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 3 6572), а також з 12.12.2022 року по 16.01.2023 року в Устилузькій амбулаторії загальної практики сімейної медицини комунального підприємства «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги» м. Устилуг, Володимир-Волинський район, Волинська область.

З метою встановлення обставин, причин та умов, що призвели до порушення позивачем порядку виїзду за межі гарнізону призначено службове розслідування.

09.01.2022 направлено запит на комунальне підприємство «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги» (№ 30/229-23-Вих від 09.01.2023) щодо надання інформації про перебування на лікуванні капітана ОСОБА_6 . Станом на 17.01.2022 відповіді не отримано.

12.01.2022 направлено запит на комунальне некомерційне підприємство «Козятинська центральна районна лікарня» (№ 30/380-23-Вих від 12.01.2023 року) щодо надання інформації про перебування на лікуванні капітана ОСОБА_6 . Станом на 17.01.2022 року відповіді не отримано.

16.01.2023 капітан ОСОБА_5 завершив лікування та прибув до відділення інспекторів прикордонної служби «Велятин» (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В). Станом на 17.01.2022 підтверджуючих документів про періоди перебування на лікуванні до служби до служби охорони здоров`я не надав.

З вищезазначеного комісією офіцерів встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я за місцем проживання або місцем проходження служби.

У Закарпатській області наявні 2 військово-медичні високоспеціалізовані лікувально-профілактичні заклади, призначені для зміцнення життя та здоров`я військовослужбовців.

Відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.12.2012 № 1066 Військово-медичний клінічний центр м. Львів - є закладом охорони здоров`я ДПСУ, а також регіональним медичним центром західної ділянки Державного кордону України, та охоплює Закарпатську область.

Порядок скерування до відомчого лікувального закладу ДПСУ затверджений наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.09.2022 року № 241-АГ «Про затвердження алгоритму звернення за медичною допомогою».

Також, відповідно до статті 216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України військовослужбовець, який виїжджає за межі гарнізону зобов`язаний письмово повідомити про це командира військової частини.

Таким чином, встановлено, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітан ОСОБА_5 порушив порядок виїзду за межі гарнізону, а також не здійснив доповіді своєму безпосередньому керівнику про факт виїзду за межі Закарпатської області згідно з адміністративно-територіальним устроєм України та за межі гарнізону Західного регіонального управління, де дислоковано підрозділ Держприкордонслужби в позаслужбовий час. Своїми діями порушив вимоги керівних документів, щодо існуючого порядку виїзду за межі гарнізону, а саме Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2016 року №149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізону, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З пояснень позивача щодо обставин дисциплінарного правопорушення вбачається, що згідно наказу МВС від 02.03.2022 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України» не є встановлений порядок виїзду військовослужбовців під час перебування на лікарняному, оскільки доповідь на підставі написання рапорту або в усному порядку здійснюється лише у разі вибуття (особистих справах) на вихідні, не робочі дні. Лікарняний являється звільненням від виконання своїх посадових обов`язків і не є особистими справами кожного військовослужбовця. Згідно Конституції України та положення про проходження військової служби, кожен громадянин має право лікуватися та відвідувати будь-який медичний заклад за потребою, доповідь про відвідування той чи інший заклад здійснювалася вчасно визначеному керівнику згідно відомому мені алгоритму. Відвідування того чи іншого медичного закладу передбачало визначене лікування, додаткові алгоритми та порядки звернення до лікаря йому не відомі та встановлені не були. Про заборону відвідування певної категорії закладів за межами Закарпатської області, перебуваючи на лікарняному йому не повідомлялось (які є необхідні для лікування).

Перешкоджання відвідування медичних закладів для покращення свого фізичного стану суперечить Статуту Внутрішньої служби, а саме піклування командира про здоров`я підлеглих. Порушення порядку виїзду за межі гарнізону ним не здійснювалося. При відкритті лікарняного був опрацьований рапорт згідно визначеного алгоритму.

Проаналізувавши пояснення військовослужбовців комісія вважала, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) не дотримався встановленого законодавством порядку виїзду військовослужбовця за межі гарнізону та здійснив виїзд за межі гарнізону без дозволу командира військової частини.

Беручи до уваги матеріали службового розслідування, в діях начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітана ОСОБА_6 наявні ознаки дисциплінарного правопорушення, а саме за невиконання вимог статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, порушення пунктів 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статтю 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виразилось у порушенні порядку виїзду за межі гарнізону.

Обтяжуючою обставиною являється те, що вищевказані дії начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітан ОСОБА_5 вчинив свідомо в умовах правового режиму воєнного стану, однак, допущений прорахунок не призвів до суспільно небезпечних наслідків.

За наслідками проведеного службового розслідування, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.01.2023 року № 255-АГ, начальнику відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітану ОСОБА_7 за невиконання вимог статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, що виразилось у порушенні пунктів 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пункту «Г» оголошено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог статей 6, 10, 27, 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні, є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пункту 2 Порядку проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, а також відносини, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби, визначаються Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009 (далі - Порядок №1115/2009) громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці).

Відповідно до пункту 5 Положення № 1115/2009 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, зі змінами та доповненнями (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі ст. 85 Дисциплінарного статуту Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Підстави та процедуру проведення службового розслідування, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначені Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 року № 815 (далі - Порядок №815).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку №815 підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.

Службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (пункт 1 розділу ІІ Порядку №815).

Згідно з п. 4 розділу ІІ Порядку №815 начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний призначити службове розслідування: не пізніше десяти діб від дня, коли йому стало відомо про правопорушення; протягом трьох діб - за фактами, які є підставою для усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, або після отримання письмової доповіді посадових (службових) осіб про завдання шкоди.

У наказі про призначення службового розслідування зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, якій доручено проведення службового розслідування, або голови та членів комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); мета проведення службового розслідування; дати початку проведення службового розслідування та подання висновку службового розслідування на затвердження; матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби); інші, прийняті в разі потреби, рішення начальника (командира) органу Держприкордонслужби (пунктом 5 розділу ІІ Порядку №815).

Судом першої інстанції у даній спірній ситуації зґясовано, що підставою призначення службового розслідування стала наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, що узгоджується з п. 4 Розділу І Порядку № 815.

Висновком службового розслідування встановлено, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні з 19.11.2022 за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 37 та після завершення лікування у м. Ужгород додатково лікувався у м. Козятин, Вінницької області та м. Устилуг, Волинської області.

Зокрема, як вбачається із наданих позивачем медичних документів, у період з 28.11.2022 року по 12.12.2022 він також лікувався у Комунальному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня», що розташована у м. Козятин, Вінницької області (аналогічний висновок узгоджується із відповіддю вищевказаної медичної установи, отриманої відповідачем 28.02.2023 року, тобто, по завершенні службового розслідування).

У подальшому, в період з 12.12.2022 по 16.01.2023 позивач продовжив своє лікування в Устилузькій амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального підприємства «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги», м. Устилуг, Володимир-Волинський район, Волинська область.

Таким чином, загальний період відсутності на службі позивача складав п`ятдесят календарних днів.

Відомості про своє лікування позивач надсилав електронними каналами 06.01.2023 року начальнику служби охорони здоров`я лейтенанту медичної служби Софії Федорняк, яка здійснювала дистанційний контроль стану здоров`я позивача.

При цьому, суд слушно зауважив, що начальник служби охорони здоров`я НОМЕР_1 прикордонного загону не є начальником по відношенню до позивача, а тому надсилання повідомлень електронними каналами начальнику служби охорони здоров`я не є належною формою рапорту начальнику (командиру) органу Держприкордонслужби.

Відтак, 06.01.2023 начальник служби охорони здоров`я НОМЕР_1 прикордонного загону вперше отримав від позивача інформацію про лікування та доповів начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону, а службове розслідування було призначено 14.01.2023 року, тобто, в межах десятиденного терміну, регламентованого Порядком № 815.

Тому твердження позивача про порушення відповідачем абз. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку № 815, а саме - призначення службового розслідування лише через 24 доби після того як стало відомо про вчинення дисциплінарного правопорушення, суд підставно вважав такими що не заслуговують на увагу.

Більше того, метою проведення службового розслідування в розумінні Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, є його повнота, всебічність та об`єктивність, що є обов`язком осіб, яким воно доручено, а проведення заочного службового розслідування за відсутності позивача, не відповідало б його меті.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку №815 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

Службове розслідування починається з дня, визначеного в наказі про призначення службового розслідування. Днем закінчення службового розслідування є день затвердження висновку службового розслідування начальником (командиром), який призначив службове розслідування (пункт 4 розділу ІV Порядку №815).

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку №815 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування, склад комісії; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; відмовлятися давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; висловлювати письмові зауваження щодо повноти та об`єктивності проведення службового розслідування; звертатися з письмовим рапортом до начальника (командира) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування в частині, що її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими актами законодавства; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом.

Відповідно до пунктів 1-2 розділу VІ Порядку №815 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.

За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (пункт 1 розділу VII Порядку №815).

Пунктами 2-3 розділу VII Порядку №815 передбачено, що вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли начальникові (командирові) стало відомо про правопорушення, а в разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як уже зазначалось вище, комісією, яка проводила службове розслідування, встановлено невиконання позивачем статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушив пункти 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статтю 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виразилось у не доповіді начальнику та у порушенні порядку виїзду за межі гарнізону.

Згідно з вступною частиною Внутрішнього статуту, його дія поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. 254 Внутрішнього статуту, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Відповідно до ст. 12 Внутрішнього статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Оскільки від позивача не надходило письмового рапорту або усної доповіді про необхідність його направлення за отриманням медичної допомоги у зв`язку із його захворюванням, то вірним є висновок, що позивач порушив вимоги ст. ст. 12, 254 Внутрішнього статуту ЗС України.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018 «Про затвердження Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та форми декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу», позивач був вправі звернутись за медичною допомогою до сімейного лікаря, проте, як вбачається із наданих ним документів, він не скористався таким правом та не надав Комісії належних пояснень, які б свідчили про поважність причин, через які він вимушений був звернувся за медичною допомогою поза межами військового гарнізону, в межах якого він проходив військову службу і де функціонує цілий ряд медичних установ.

Відповідно до п. 3 Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України, виїзд військовослужбовців за межі відповідної області згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, де дислоковано органи, підрозділи Держприкордонслужби, у позаслужбовий час, вихідні, святкові та неробочі дні в межах території України здійснюється на підставі рапорту військовослужбовця з резолюцією керівника про дозвіл на виїзд, якщо інше не встановлено цим керівником, виходячи з особливостей обстановки, яка склалась на період виїзду в межах адміністративно- територіальних одиниць, та покладених па структурний підрозділ завдань.

Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини (ст.216 Внутрішнього статуту).

Позивач не здійснив доповідь начальнику ні про незадовільний стан свого здоров`я; ні про необхідність звернення за медичною допомогою в межах гарнізону; ні про потребу залишити територію гарнізону для звернення за альтернативною медичною допомогою, яку він не зміг отримати у військовому закладі охорони здоров`я в межах гарнізону.

При цьому, Комісією було встановлено факт звернення позивача до медичних установ як поза межами військової частини, так і поза межами військового гарнізону, що є, як підставно вказав суд, свідомим порушенням позивачем вищевказаних ст. ст. 12, 216, 254 Внутрішнього статуту ЗС України, п.32 підрозділу 4 Розділу ІІІ Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби 06.05.2009 року за № 333 згідно якої, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому закладі охорони здоров`я, а також п. 3 Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України (далі Порядок № 149).

Враховуючи зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в ході службового розслідування встановлено наявність в діянні позивача складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно полягало, з посиланням на відповідні докази.

При цьому, суд вірно вважав, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення, застосованого до позивача, відповідач цілком підставно врахував, що порушення військової дисципліни було допущене військовослужбовцем, який проходить службу на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В), що негативно впливає на рівень особистої дисципліни військовослужбовців, особливо в період оборони України, її незалежності та територіальної цілісності, відтак, судом не встановлено порушення відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі №260/1328/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін