Справа № 380/24050/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/24050/21 пров. № А/857/12142/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представника позивача: Дворянин І.В.

представника відповідача: Неборачок О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі № 380/24050/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Мартинюк В.Я.,

час ухвалення рішення 14 год. 57 хв.

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 13.04.2022,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати бездіяльність щодо безпідставної відмови у видачі довідки про грошове забезпечення із зазначенням у таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента - 25%, премія - 125% визнати протиправною;

- зобов`язати видати та направити у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії довідку про грошове забезпечення із зазначенням у таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук 15%, доплата за вчене звання доцента 25%, премія 125%.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у виданій відповідачем довідці у таких її складових як доплата за науковий ступінь, доплата за вчене звання та премія безпідставно було занижено величину в процентному виразі у кожній із зазначених складових. Застосування відповідачем положень підпунктів 2 і 3 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі постанова № 704) при формуванні довідки призвело до зменшення доплат у відсотковому відношенні з 15% до 5% за науковий ступінь та з 25% до 5% за вчене звання. Вказує, що в жодному з нормативно-правових документів немає посилань на застосування даних норм до осіб, які вийшли на пенсію до прийняття Урядом вказаної постанови. Посилається на те, що щодо такої складової як премія відповідач не подав жодної обґрунтованої відповіді. Зокрема, на якій підставі і за яких міркувань у виданій довідці вказана премія у розмірі 40% відповідач пояснити не може.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента - 25%.

Зобов`язано Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України видати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента - 25%.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що до позивача, як науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу, який прирівняний до військового, мають застосовуватися приписи Закону України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі Закон № 1556-VII), яким, зокрема, встановлюються доплата за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу, а також доплата за вчене звання наукового співробітника не менше 25 відсотків посадового окладу, тому відмова відповідача не відповідає критерію правомірності, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України видати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії позивача довідку про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових, як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента -25%. Разом з тим, відповідачем не було допущено порушень при складанні довідки у частині визначення премії, а тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України задовольнив. Рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 довідка про складові грошового забезпечення для перерахунку пенсії складається за аналогічною посадою, яку обіймав військовий пенсіонер на момент його звільнення, та з урахуванням складових грошового забезпечення за нормами, чинними на час проведення перерахунку.

На момент звільнення зі служби позивача діяла постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка визначала доплату за науковий ступінь кандидата наук - 15% та доплату за вчене звання доцента - 25%, однак на час проведення перерахунку пенсії діяли норми пп. 2, 3 п. 6 постанови № 704, в яких розмір доплат за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання доцента встановлено у розмірі 5% посадового окладу кожна. Такі не скасовані, нечинними не визнані.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відповідач при видачі довідки про грошове забезпечення позивача від 02 лютого 2021 року №18 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року №380/1436/20 із зазначенням доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента діяв відповідно до вимог Закону, така відповідає вимогам норм чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Окрім того, Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що до позивача як науково-педагогічного працівника вищого закладу, який прирівняний до військового мають застосовуватися приписи Закону № 1556-VII, яким, зокрема, встановлюються доплата за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу, а також доплата за вчене звання наукового співробітника не менше 25 відсотків посадового окладу.

Разом із тим, те що позивач є особою, яка за пенсійним законодавством прирівняний до військовослужбовця, та на нього поширюються правові гарантії передбачені Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), не нівелює його право на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірах, що встановлені статтею 59 Закону № 1556-VII.

Таким чином, як зазначив суд апеляційної інстанції, при визначенні розмірів доплати за науковий ступінь кандидата наук позивачу слід застосовувати розмір 15% від посадового окладу та при визначенні доплати за вчене звання наукового співробітника 25% від посадового окладу.

В подальшому, постановою Верховного суду від 21 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зокрема вказав про те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного перегляду, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 був присутній під час апеляційного розгляду справи (протокол судового засідання від 20.07.2022, а. с. 122, 123). Понад це, суд апеляційної інстанції надав оцінку правовідносинам, які були предметом перевірки при апеляційному перегляді справи за апеляційною скаргою відповідача, та прийняв протилежне судове рішення, не вирішивши питання щодо підстав для скасування раніше прийнятої постанови суду апеляційної інстанції у цій частині. До того ж суд апеляційної інстанції взагалі не надав оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , який оскаржував рішення суду першої інстанції саме з підстави відмови видати довідку із зазначенням такої складової як премія у розмірі 125 %.

Враховуючи наведені висновки Верховного суду, та те, що при прийнятті 20.07.2022 постанови колегією суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду не переглядалось рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо безпідставної відмови у видачі довідки про грошове забезпечення із зазначенням премії - 125% та зобов`язання відповідача видати та направити у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії довідку про грошове забезпечення із зазначенням у ній премії 125%, ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2023 прийнято до провадження та призначено до апеляційного розгляду справу № 380/24050/21 за апеляційними скаргами Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року та призначено її до апеляційного розгляду.

Так, Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України не погоджуючись із рішенням Львівського окружного адміністративного суду у частині задоволених позовних вимог, зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, оскільки на виконання рішення суду №380/1436/20 університетом було підготовлено та надано до пенсійного органу нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05 березня 2019 року відповідно до вимог ст.43 і ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови №704. Вважає, що вказаною Постановою встановлений конкретний розмір доплати за наявний ступінь кандидата наук 5% та доплати за вчене звання доцента 5%, а тому вимоги позивача є безпідставними. Вказує, що університет не здійснював зменшення розміру виплат позивача, а виконував рішення суду у справі №380/1436/20 та надав нову довідку із зазначення розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з врахуванням положень Постанови №704. Звертає увагу, що Закон України «Про вищу освіту» є загальним нормативно-правовим актом, а Постанова №704 регулює виплату доплати за науковий ступінь і вчене звання певній категорії службовців, тобто врегульовує конкретні правовідносини. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Постанова №704 скерована на військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, які проходили службу у 2018 році, і якщо їх діяльність за профілем відповідає науковому ступеню та вони обіймають посади пов`язані з педагогічною та науковою діяльністю. Звертає увагу, що Закон України «Про вищу освіту» має вищу юридичну силу, ніж Постанова №704, а тому у цій справі при встановленні доплати за науковий ступінь та вчене звання необхідно керуватися саме Законом. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

ОСОБА_1 не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови задоволення позовних вимог вказав про те, що суд першої інстанції не дослідив судову практику у даних правовідносинах. Зазначає, що накази Міністра Оборони України № 50 та № 355, якими встановлювався розмір премії для військовослужбовців у 2011 році, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь яких правових підстав для проведення перерахунку пенсій. Встановлені зазначеними наказами премії не можуть розповсюджуватися на колишніх військовослужбовців. Відповідно в аналогічній ситуації накази ДСНС України № 16 та № 35 не можуть розповсюджуватись на колишніх осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, апелянт вважає, що при формуванні довідки про його грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року в яку входять усі види грошового забезпечення, і втому числі премія, відповідач не правомірно застосував норми наказів ДСНС України № 16 та № 35, які діяли в той час і розповсюджувались тільки на військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу з урахуванням їх особистого внеску в загальний результат служби. А його премія за результатами особистого внеску в розвиток служби визначена при виході на пенсію у 2012 році і складає 125 % посадового окладу, про що зазначено у протоколі № (МНС) від 06.11.2012 року.

Відтак, просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо надання довідки про грошове забезпечення із зазначенням такої її складової як премія в розмірі 125% скасувати та прийняти постанову, якою в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав про те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними. Звертає увагу суду на те, що Університет не здійснював зменшення розміру жодних виплат, а виконував рішення суду та надав нову довідку із зазначенням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з врахуванням положень Постанови №704.

Просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги за безпідставністю.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідачів апеляційні скарги підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25 липня 2007 року, яке міститься в матеріалах справи.

Зі змісту довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача №18 від 02 лютого 2021 року вбачається, що надбавка за вислугу років становить 50%; надбавка за особливості проходження служби 50%; доплата за науковий ступінь 5%; доплата за вчене звання 5%; надбавка за службу в умовах режимних обмежень 15%; премія 40%.

18 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому зазначив, що у новій довідці, крім таких складових, як посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень необхідно вказати доплату за науковий ступінь, за вчене звання та премію у тих розмірах, які були зазначені у протоколі з пенсійною справою від 06 листопада 2012 року, на підставі якого йому була призначена пенсія, а саме: доплата за науковий ступінь кандидата наук 15%; доплата за вчене звання доцент 25%; премія 125%.

Крім того, просив надати довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням викладених аргументів.

Відповідач листом №90 01-3359/90 11 від 29 листопада 2021 року повідомив позивача, що на період його звільнення грошове забезпечення осіб начальницького складу складалось з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення відповідно до положень та вимог постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року. Університетом на виконання вимог судового рішення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року було надано нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача. Університет не здійснював зменшення розміру жодних виплат, а виконував рішення суду та надав довідку із зазначенням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з урахуванням положень Постанови №704.

Не погодившись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся із цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача, як науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу, який прирівняний до військового, мають застосовуватися приписи Закону №1556-VII, яким, зокрема, встановлюються доплата за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу, а також доплата за вчене звання наукового співробітника не менше 25 відсотків посадового окладу, тому відмова відповідача не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України видати та направити у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії позивача довідку про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових, як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента -25%. Разом з тим, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено порушень при складанні довідки у частині визначення премії, а тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірним у цій справі є відмова відповідача у підготовці та наданні Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням таких складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук 15 %, доплата за вчене звання доцента 25 %, премія 125 %.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї ж норми визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про вищу освіту» від 16.07.2021 року №1556-VII, з наступними змінами та доповненнями (далі також Закон №1556-VII) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

У відповідності до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 1556-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України «Про вищу освіту».

Згідно з частиною другою статті 59 Закону № 1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професор 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Підпунктом 8 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1556-VII визначено, що після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника до вченого звання старшого дослідника.

Вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання незалежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за вчене звання старшого наукового співробітника (доцент) у розмірі 5% кожна, відповідач посилається на те, що грошове забезпечення позивача як військовослужбовця визначається відповідно до норм постанови № 704.

Відповідно до підпунктів 2 та 3 пункту 6 постанови № 704 доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №18 від 02.02.2021 розміри доплат за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання старшого наукового співробітника позивачу встановлено відповідно до підпунктів 2 та 3 пункту 6 постанови № 704 в розмірі 5 % посадового окладу кожна.

У той же час, як зазначено вище, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України «Про вищу освіту», якими, зокрема частиною другою статті 59, установлено доплати за науковий ступінь (кандидат наук) не менше 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання (доцент) не менше 25 відсотків посадового окладу.

Отже, по відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання саме Закон України «Про вищу освіту» є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм.

Суд також зазначає, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені підпунктом 2 пункту 6 постанови № 704, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону № 1556-VII.

Понад це, установлення науково-педагогічним працівникам у залежності від виду навчального закладу різних розмірів доплат за науковий ступінь розглядається судом як дискримінаційне ставлення до окремої категорії осіб, які, маючи відповідні наукові ступені та звання та працюючи в закладах освіти зі специфічними умовами навчання, сфера діяльності яких урегульована Законом № 1556-VII, отримують доплати в менших розмірах, ніж працівники освіти, які працюють у вищих навчальних закладах освіти.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму частини другої статті 59 Закону № 1556-VII, а не положення підзаконного акта постанови № 704.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що при визначенні розмірів доплати за науковий ступінь кандидата наук позивачу слід застосовувати розмір 15% від посадового окладу та при визначенні доплати за вчене звання наукового співробітника - 25% від посадового окладу, відповідно до частини другої статті 59 Закону № 1556-VII..

Окрім того, пунктом третім Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 року, з наступними змінами та доповненнями передбачено, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Вказаний Порядок поширює свою дію на органи ДСНС, зокрема.

Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють орган ПФУ.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у видачі та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про його грошове забезпечення з урахуванням таких складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% та доплата за вчене звання у розмірі 25%.

Щодо вимог позивача про зазначення у згаданій довідці премії у розмірі 125%, колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними та зазначає наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач просить зазначити премію у вказаному розміру у новій довідці, оскільки отримував її до набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі №380/1436/20, що підтверджується протоколом за пенсійною справою (МНС) від 06.11.2012 року.

Однак, суд першої інстанції вірно звернув увагу позивача на те, що відповідач на виконання рішення суду здійснив перерахунок премії позивача у розмірі 40% у відповідності до норм та наказів Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 15.01.2019 року №35 та від 09.01.2019 року №16 чинних станом на 05.03.2019 року, що підтверджується довідкою №18 від 02.02.2021 року.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, наведено мотиви протиправності прийняття оскаржуваних рішення та наказу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі № 380/24050/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року