Справа № 280/7106/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 280/7106/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року (суддя Чернова Ж.М.) в справі № 280/7106/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що у зв`язку з підвищенням посадових окладів військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється, виходячи з березня 2018 року як базового місяця.

При цьому тільки у жовтні 2018 року поріг індексації перевищив 103%. Індекс інфляції опубліковано у листопаді 2018 року, тому індексація мала проводитися з грудня 2018 року.

Позивачу нараховано та виплачено індексацію у травні 2022 року відповідно до довідки від 11 січня 2023 року № 192, виплата індексації за попередні роки проводилась, що підтверджено вказаною довідкою.

Вважає, що судом першої інстанції не встановлено належного відповідача, адже військову частину НОМЕР_1 виключено з мережі розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01 січня 2020 року. Відповідач на має відкритих рахунків в Державній казначейській службі.

Вважає необґрунтованим стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу через відсутність належних доказів надання такої допомоги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути частково задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України по особовому складу №224 від 26 квітня 2019 року полковника ОСОБА_1 призначено начальником відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії управління Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 серпня 2022 року №720 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу полковника ОСОБА_1 , начальника відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії управління Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пп. г (через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідністю постійного стороннього догляду за хворими своїми батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком метко-спеціальної комісії).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 вересня 2022 року №246 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 серпня 2022 року №720 у запас за пп. г (через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідністю постійного стороннього догляду за хворими своїми батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком метко-спеціальної комісії), відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з 15 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

19 вересня 2022 року позивач звернуся до командира військової частини НОМЕР_1 з питання нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з серпня 2014 року по вересень 2022 року, відповіді на звернення не отримав.

Суд першої інстанції вважав протиправним не нарахування та не виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року, проте вважав помилково заявленими вимоги про визнання протиправними дій у спірних правовідносинах, оскільки у спірних правовідносинах відповідачем не виконано обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, тобто не вчинено дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України, що за своєю суттю є бездіяльністю, а тому саме бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення у вказаний період, є протиправною.

Також суд першої інстанції вважав, що оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватися позивачу, належить до компетенції відповідача саме при нарахуванні таких сум, то вимоги позивача про виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням при нарахуванні та виплаті місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, є передчасними.

Оскільки в спірних правовідносинах відповідачем не виконано обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року, тому вимога позивача в частині зобов`язання відповідача встановити базовий місяць для обчислення індексації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права, що суперечить ст. 5 КАС України, тому враховуючи те, що у межах спірного періоду з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року індексація позивачеві не нарахована та не виплачена, суд першої інстанції вважав за доцільне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди.

Оскільки заявником документально та нормативно не обгрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги, вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не є співмірною з фактично виконаними послугами та роботами, суд першої інстанції вважав, що судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. є необґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На думку суду першої інстанції, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 134 КАС України витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу в розмірі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, адже судом першої інстанції неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в цьому рішенні, не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не ініційоване питання витребування у відповідача відомостей про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення позивача.

У зв`язку з цим, враховуючи приписи статті 308 КАС України, судом приймаються докази, надані відповідачем як додатки до апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 серпня 2022 року №720 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 , начальника відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пп. «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідністю постійного стороннього догляду за хворими своїми батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком метко-спеціальної комісії)).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 вересня 2022 року №246 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу підготовки управління ракетних військ і артилерії, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 серпня 2022 року №720 у запас за пп. «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідністю постійного стороннього догляду за хворими своїми батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком метко-спеціальної комісії)), відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 15 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Довідкою військової частин НОМЕР_2 від 11 січня 2023 року № 192 підтверджено, що ОСОБА_1 за період з квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, крім квітня 2019 року, березня 2020 року, із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

Відповідно до повідомлення тво начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України військова частина НОМЕР_1 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частин НОМЕР_2 з 01 січня 2020 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути обов`язково нарахована та виплачена.

Належним доказом, яким є довідка військової частин НОМЕР_2 від 11 січня 2023 року № 192, доведено, що ОСОБА_1 за період з квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, крім квітня 2019 року, березня 2020 року, із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

При цьому відповідач в апеляційній скарзі вказує, що індексація грошового забезпечення виплачена позивачу у травні 2022 року, тобто до звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення 15 вересня 2022 року.

Таким чином, оскільки позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у травні 2022 року, висновок суду першої інстанції про протиправність не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення є неправильним, як й висновок про наявність підстав для зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлені позовні вимоги про протиправність не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, вказавши про їх передчасність, оскільки встановив, що позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Враховуючи, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26 квітня 2019 року по 15 вересня 2022 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, а також межі перегляду справ судом апеляційної інстанції, встановлені статтею 308 КАС України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд позбавлений компетенції на перегляд в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Відповідно, суд не має підстав для вирішення позовних вимог про право позивача на індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Також суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до повідомлення тво начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України військова частина НОМЕР_1 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частин НОМЕР_2 з 01 січня 2020 року.

Тобто з 01 січня 2020 року (в той час позивач ще проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 ) та на час вирішення справи відповідач втратив статус розпорядника бюджетних коштів, тобто не має повноважень на виплату будь-яких коштів за рахунок бюджетних асигнувань, а здійснення будь-яких виплат має проводитися саме військовою частиною НОМЕР_2 , а не військовою частиною НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи не залучено військову частину НОМЕР_2 до участі в справі як другого відповідача, а суд апеляційної інстанції не має компетенції на залучення чи заміну відповідача з огляду на приписи частини п`ятої статті 308 КАС України.

Враховуючи приведені обставини, є неправильним висновок суду першої інстанції про покладання обов`язку з виплати індексації грошового забезпечення на особу, яка не є розпорядником бюджетних коштів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Стосовно питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що цією постановою скасоване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ухвалено в цій справі нове рішення, яким відмовлено у задоволенні таких вимог, то відсутні обставини, передбачені приведеною вище нормою процесуального права для стягнення на користь позивача судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року в справі № 280/7106/22 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року в справі № 280/7106/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині задоволених позовних вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалити в скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 27 вересня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко