Справа № 461/5500/23
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/5500/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

представника позивача Косик Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79008, м.Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27.06.2023 серії ЕГА №1097232, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити; Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 27.06.2023 відносно ОСОБА_1 , складено посадовою особою Червоноградського районного відділу поліції відділення поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області постанову серії ЕГА №1097232 від 27.06.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Позивач вважає прийняту постанову серії ЕГА №1097232 від 27.06.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності по ст.183 КУпАП неправомірною, оскільки така прийнята відповідачем за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Крім цього, позивач зазначає, що завідомо неправдивого виклику поліції не здійснював, а той факт, про який він заявляв, в дійсності був.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляд, з викликом сторін у судове засідання. /а.с.36/

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року у справі вжито заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі постанови старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про відкриття виконавчого провадження ВП№ 72453603 від 07.08.2023 р., з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1700,00 грн. на підставі постанови №ЕГА 1097323 від 27.06.2023 р. /а.с.50-51/.

У судовому засіданні представник позивача Косик Л.А. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Відзив на адміністративний позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, що відповідно ч.1 ст.205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача Косик Л.А., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що 27 червня 2023 року інспектором відділення поліції №1 (м. Радехів) Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Симповичем Андрієм Степановичем винесено постанову ЕГА №1097232 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 27.06.2023 близько 21:00 громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_2 , здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме зателефонував на лінію 102 та повідомив, що колишня дружина та її син добираються до хати, хоча цього насправді не було, оскільки гр. ОСОБА_2 згідно витягу рішення суду 451/896/21 виданий 11.08.2022 має спільну частку 35%, якою користується їх спільний син.

Оскаржуючи зазначену постанову, представник позивача покликається на те, що ОСОБА_3 являється повнолітнім та виписаний із будинку за адресою АДРЕСА_2 . У будинку зареєстровані та проживають позивач зі своєю дружино ОСОБА_4 та дворічний син ОСОБА_5 .

27.06.2023 близько 18:00 повернувшись до свого дому, за адресою АДРЕСА_2 , позивач побачив, як колишня дружина ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 самовільно виламали вікно у будинку та вставляють двері.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11серпня 2022 року визнано житловий будинок загальною площею 107,7 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Здійснено поділ спільного майна подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на 35/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239.

На думку позивача, наявність частки у спільному майні ОСОБА_2 не означає її право без його згоди, як співвласника, переобладнювати спірний будинок шляхом пошкодження майна. Домовленості між ними щодо порядку користуванням будинком за адресою АДРЕСА_2 між позивачем та ОСОБА_2 не досягнуто, жодних судових рішень щодо порядку користування будинком немає. Однак, ОСОБА_2 на власний розсуд, фактично шляхом пошкодження його майна, вирішила переобладнати одну із кімнат та встановити ще одні двері, при цьому не врахувавши технічної можливості такого переобладнання. А такі дії ОСОБА_2 є неприпустими.

Через постійні конфлікти та галас, які створює ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 , дружина позивача з дворічною дитиною вимушена періодично проживати у своєї матері, адже конфліктна обстановка негативно впливає на малолітню дитину.

Підійшовши 27.06.2023 о 18:00 до будинку, вищезазначені особи почали поводити себе агресивно щодо позивача, виник конфлікт, ОСОБА_6 почав його шарпати, галасувати та обзивати нецензурними словами. У зв`язку з чим позивачем було викликано поліцію. Після приїзду поліції конфлікт врегулювався, ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 покинули своє місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Близько 21:00 позивач вкладався спати та почув галас та гуркіт біля будинку. Позивач впізнав голос колишньої дружини ОСОБА_2 , котра повернулась та поводилась агресивно, погрожуючи позивачу, намагалась виламати двері. Оскільки цього ж дня 27.06.2023 о 18:00 між ними вже був конфлікт та ОСОБА_2 без жодного попередження та згоди позивача, як співвласника майна, виламала в стіні будинку діру для встановлення дверей (фактично шляхом пошкодження майна), у позивача були усі об`єктивні підстави вважати, що колишня дружина повернулась з метою подальшого незаконного переобладнання будинку.

Таким чином, за захистом своїх прав позивач зателефонував в поліцію, розраховуючи вирішити конфлікт у правовому полі, представниками державного органу. Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, працівник поліції оцінив даний виклик як адміністративне правопорушення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Диспозиція ст.183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП лише у разі, якщо в матеріалах справи міститимуться докази про те, що зазначена особа здійснила завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Судом з`ясовано, що постанова складена уповноваженою на те особою.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів (ст. 280 КУпАП).

Згідно з ч.1, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч.3 ст.79 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

При цьому, будь-яких доказів на спростування адміністративного позову відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором патрульної служби повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій, відповідно до ст.77 КАС України, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1097232 від 27.06.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення за ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.6, 9, 77, 79, 139, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 33, 183, 245, 247, 251, 252, 258 КУпАП, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79008, м.Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1097232 від 27 червня 2023 року, винесену інспектором відділення поліції №1 (м. Радехів) Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Симповичем Андрієм Степановичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 183 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати про сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26 вересня 2023 року.

Суддя Романюк В.Ф.