Справа № 2а-49/11/1370
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2011 р. № 2а-49/11/1370

12 год. 07 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Качур Р.П.,

за участю секретаря судового засідання - Подібки М. З.

представника позивача Хомин Н. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2011 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 24610 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2011 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на ім`я ОСОБА_1 здійснено першу державну реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER (державний номерний знак НОМЕР_1 ) 2001 року випуску та згідно Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів`повинен був сплатити податок з власників транспортних засобів до бюджету Шевченківського району м. Львова в сумі 24610 грн. Доказів про зарахування вказаного податку в доход державного бюджету відповідачем не надано, що є підставою його стягненню податковим органом в примусовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно листа Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 9/2074 від 31.08.2010 року на ім`я ОСОБА_1 16.06.2009 року здійснено першу реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER державний номерний знак НОМЕР_2 року випуску.

Згідно Розрахунку суми податку з власників транспортних засобів сума податку, що підлягає сплаті, становить 24610 грн.

З долучених до матеріалів справи копій реєстраційної справи транспортного засобу, зареєстрованого ОСОБА_1 та облікових карток приватних транспортних засобів вбачається, що позивач має у власності автомобіль, а квитанція про сплату податку відсутня.

Згідно довіреності від 09.06.2009 року, яка міститься у матеріалах реєстраційної справи, ОСОБА_1 надавала довіреність на купівлю, реєстрацію та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 39).

Згідно довідки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова № 28538/17-112 від 10.11.2011 року, кошти до бюджету від відповідача по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 24610 грн. не надходили.

Згідно повідомлення ПриватБанку від 06.09.2011 року кошти від платника ОСОБА_1 у розмірі 21640,00 грн. не надходили.

Спору щодо правильності розрахунку податку немає. Спір виник у зв`язку з не сплатою фізичною особою відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Вирішуючи спір, Суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів`від 11.12.1991 р. порушення якого встановлено податковим органом, та Закон України від 25.06.1991, № 1251-XII «Про систему оподаткування», Закон України від 21.12.2000 р. № 2181-III «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами`втратили чинність з 01 січня 2011 року, згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99).

Спірні правовідносини виникли до 01.01.2011 року, а тому положення Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів`та «Про систему оподаткування», «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами`застосовуються Судом при вирішенні спору.

Закон України від 25.06.1991, № 1251-XII «Про систему оподаткування`визначає ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону під податком і збором (обов`язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов`язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Згідно ст. 14 цього ж Закону до загальнодержавних належать, зокрема, такі податки і збори (обов`язкові платежі), як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Згідно ст. 20 цього ж Закону контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов`язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів`в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього ж Закону є об`єктами оподаткування.

Згідно ст. 2 цього ж Закону, об`єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі вантажні - код 8704.

Згідно ст. 3 цього ж Закону, перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 5 цього ж Закону, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно ч. 6 ст. 5 цього ж Закону фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно ч. 5 ст. 6 цього ж Закону, сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов`язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов`язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Згідно ст. 7 цього ж Закону у разі приховування (заниження) об`єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 року податки, збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала б бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, Суд вважає, що відповідач не виконав обов`язку із сплати податку.

З наведених вище положень Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», вбачається, що сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками встановленими цим Законом.

Законом України від 21.12.2000 р. № 2181-III «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме п. 4.2 ст. 4, визначено в яких випадках контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання, а саме у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов`язання; г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов`язкового платежу), є контролюючий орган.

Як вбачається з наведеного, на податковий орган не покладено обов`язку самостійно здійснювати нарахування податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підлягає сплаті. Таким чином, податкове повідомлення рішення і податкові вимоги відповідно до ст.6 Закону № 2181 ІІІ з приводу сплати даного виду податку не виносяться.

Відповідно до п. 87.11 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Таким чином, податковий орган має право на звернення до суду з позовом про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Враховуючи наведене, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в дохід Державного бюджету України податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 24610 (двадцять чотири тисячі шістсот десять) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 16 листопада 2011 року.

Суддя Качур Р.П.