Справа № 2а-8068/12/1370
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 2а-8068/12/1370 пров. № А/857/8781/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Ільчишин Н.В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Вовк А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі № 2а-8068/12/1370 за адміністративним позовом Державного підприємства "Львіввугілля" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження
суддя у І інстанціїГрень Н.М.
дата складання повного тексту рішення28.04.2023

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЛЬВІВВУГІЛЛЯ" звернулося до суду з адміністративними позовами до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби (правонаступником якої є Офіс великих платників податків Державної податкової служби, а надалі й - Західне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків), в яких просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2012 року №/209, № /207 і № /208.

Ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року та від 06 листопада 2012 року ці позовні заяви були об`єднані в одне провадження.

Відповідно до заяви від 26 листопада 2012 року ДП "ЛЬВІВВУГІЛЛЯ" уточнило позовні вимоги та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2012 року частково, а саме: № /208 в частині грошового зобов`язання в сумі 19783309,00 грн.; №/209 в частині 6395229,00 грн основного платежу і 1598807,00 грн штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); № /207 в частині 793770,00 грн основного платежу і 166288,00 грн штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ДП «Львіввугілля» задоволено: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ДП «Львіввугілля» задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року задоволено частково касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2013 року у справі № 2а-8068/12/1370 скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби від 26 квітня 2012 року № /207 в частині збільшення державному підприємству «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 76563 (сімдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят три) грн за основним платежем та 12454 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 копійок за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби від 26 квітня 2012 року №/208 в частині зменшення державному підприємству «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 18090573 (вісімнадцять мільйонів дев`яносто тисяч п`ятсот сімдесят три) грн 00 копійок. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби від 26 квітня 2012 року № /209 в частині збільшення державному підприємству «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 5255514 (п`ять мільйонів двісті п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 00 копійок за основним платежем та 1313878 (один мільйон триста тринадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн 00 копійок за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення. Касаційну скаргу державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року залишено без змін в частині задоволення позовних вимог.

В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2013 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Отож предметом нового судового розгляду стали позивні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові, які стосуються здійснення нереальних господарських операцій з контрагентами, а зокрема:

№ /207 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 717196,00 грн. за основним платежем та 153834,00 грн. за штрафними санкціями;

№ /208 в частині зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 1692736,00 грн.;

№ /209 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 1139715,00 грн. за основним платежем та 284929,00 грн. за штрафними санкціями.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №2а-8068/12/1370 задоволено адміністративний позов державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ».

Визнано протиправними та скасовано:

податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби від 26 квітня 2012 року № /207 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 717196,00 грн. за основним платежем та 153834,00 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення № /208 в частині зменшення позивачу суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1692736,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення № /209 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 1139715,00 грн. за основним платежем та 284929,00 грн. за штрафними санкціями.

Стягнуто з Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного підприємства ЛЬВІВВУГІЛЛЯ судовий збір в сумі 46005 (сорок шість тисяч п`ять) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 18 квітня 2023 року відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, про нереальність господарських операцій позивача з ПП «МКМ-Сервіс», ТзОВ «Стар Лайтс», ТзОВ «КФ «Продінвест», ТзОВ «Економікторг», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Версант», ПП «Західпромторг», ПП ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Західпромінвест», ПП «Діваліс», ПП «Велес-ЛВ», ПП «Маст-Опт», ПП «Децимус», ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Нью стар».

Зокрема зазначає про відсутність у контрагентів трудових ресурсів, виробничих потужностей, основних фондів, транспортних засобів, тощо для здійснення будь-якого виду діяльності, відсутність контрагентів за юридичною адресою та неподання ними податкової звітності, контрагенти позивача зареєстровані на осіб, які реально не мали відношення до здійснення діяльності або її не здійснювали. Вказує, що в матеріалах справи наявний вирок Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27. ч.2 ст. 205, ч. З ст.27 ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч.2 ст. 205, ч. З ст.27 ч. 4 ст. 358, ч. З ст. 358 КК України. Вказаним вироком встановлено, що вказані особи разом із невстановленими слідством особами, в період з січня 2010 по січень 2012 року з метою прикриття незаконної діяльності зареєстрували (як на себе та і на спеціально підібраних осіб) та використали ряд фіктивних підприємств, серед яких, зокрема, і контрагенти позивача ПП «Велес ЛВ» та ПП «Захід Торг». Відповідач вказує, що у постанові Верховного Суду України від 22.11.2016 у справі № 826/11397/14 викладено правовий висновок, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з контрагентами, які не могли поставити товар позивачу, зважаючи на неможливість фактичного здійснення контрагентами зазначених операцій з врахуванням місця, часу, обсягів матеріального ресурсу, економічно необхідного для виробництва товару. відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності в силу відсутності відповідного персоналу, виробничих активів.

Також зазначає, що позивачем не було надано і будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника послуг. Позивачем не надано відповідних первинних документів як підставу для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти здійснення таких операцій, за якими можливо б прослідити обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, факт передачі товару, його транспортування, зберігання, оприбуткування та подальше використання у власній господарській діяльності. Посилання позивача на ту обставину, що товарно-матеріальні цінності, вказані у наданих ним первинних документах щодо взаємовідносин із наведеними вище контрагентами, були в подальшому використані ним в рамках здійснення його господарської діяльності, не спростовує описаних вище обставин, оскільки факт використання товарно-матеріальних цінностей, номенклатура яких відповідає тій номенклатурі, яка визначена у певних документах, підтверджує лише, що такі товари були оприбутковані позивачем, але не дає змоги встановити джерело їх отримання. Вказує, що ДП «Львіввугілля» не надало належних і достатніх доказів того, що господарські операції між ним та вказаними вище контрагентами мали реальний характер, тобто не доведено факту реального отримання позивачем робіт (послуг) від цих контрагентів, що в свою чергу позбавляє позивача права на включення відповідних сум до складу податкового кредиту та валових витрат. З урахуванням наведеного, просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволенні вказаного позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник відповідача Гавриляк Р.А. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача Хробак Г.В. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позиція податкового органу про порушення ДП «Львіввугілля» податкового законодавства ґрунтується лише на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам його контрагентів з іншими особами. Всі первинні документи, якими оформлені спірні операції та копії яких долучені до матеріалів справи відповідають вимогам чинного податкового законодавства, вказують на дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій та наявність зв`язку між фактом придбання товарів та послуг з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання придбаного товару та послуг у господарській діяльності.

При цьому, суд урахував, що відповідачем не спростовується факт наявності спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій на момент виконання договорів та зв`язку з господарською діяльністю ДП «Львіввугілля». Посилання податкового органу на відсутність реального характеру зазначених правочинів через неспроможність контрагента його виконання у зв`язку з відсутністю належних ресурсів, є лише припущенням. Відповідачем не доведено кількість працівників контрагента та конкретно визначених ресурсів, які повинні були бути у контрагента для виконання передбачених вказаними договорами операцій, а тому такі посилання є необґрунтованими. Також судом відхилено посилання відповідача на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013 року у справі № 1319/5120/2012, як обставину яка підтверджує факт нереальності господарської операції позивача з переліченими контрагентами, позаяк у вказаному вироку не зафіксовано жодних обставин, які б свідчили про здійснення ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт» фіктивних господарських операцій саме з ДП «Львіввугілля».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Львіввугілля» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року до 30.09.2011 року, за результатами якої складено акт 30.03.2012 року № 57/22-1006/32323256.

В акті перевірки контролюючий орган стверджує про порушення позивачем: п. п. 1.23, 1.31 ст. 1, пп. пп. 4.1.1, 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. пп. 5.3.2, 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.9 п. 5.4, пп. 5.6.1 п. 5.6, п. 5.9 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (далі Закон № 334/94-ВР), та пп. пп. 14.1.13, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. п. 135.1, 135.2, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135, п. п. 137.1, 137.4 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. пп. 138.8.1, 138.8.5 п. 138.8, п. 138.9 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 143.1. ст. 143 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період 01.04.2010 року до 30.09.2011 року на суму 6741532,00 грн.; п. 1.4 ст. 1, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. п. 4.1, 4.2 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі Закон № 168/97-ВР), пп. пп. 14.1.13, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.14, 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на суму 990050,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби винесла податкові повідомлення-рішення від 26.04.2012 року: № /208, яким ДП «Львіввугілля» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 24368625,00 грн.; № /209, яким ДП «Львіввугілля» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 6741532,00 грн. за основним платежем та 1685383,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № /207, яким ДП «Львіввугілля» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 990050,00 грн. за основним платежем та 211911,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погодившись із такими податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу позивач звернувся із цим позовом до суду.

На вимогу суду апеляційної інстанції, відповідачем надано додаткові пояснення від 25.09.2023 року (вх. №39178/23) у яких приведені суми нарахованих податкових зобов`язань та штрафних санкцій до кожного із оскаржуваних податкових повідомлень рішень та у розрізі кожного із вище перелічених контрагентів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких положень, у зв`язку з набранням чинності Податковим кодексом України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з підпунктом 5.2.1 цієї статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення відносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв`язку з набранням чинності Податкового кодексу України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Згідно з підпунктом а пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04 липня 2013 року №408-VI).

За змістом підпункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правилу цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення).

Варто зауважити, що з введенням в дію 03 січня 2017 року Закону України від 03 листопада 2016 року № 1724-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар`єрів для експорту послуг» первинний документ лише містить відомості про господарську операцію, однак не підтверджує її.

Відтак, підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

При цьому, Закон №334/94-ВР, Закон №168/97-ВР, ПК України та Закон № 996-ХIV не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В ході перевірки встановлено, що Відокремлений підрозділ управління „Західвуглепостач ДП „Львіввугілля» в порушення вимог пп..1.23 п.1.31 ст.1„ п.4.1., п.4.1ст.4 п.11.3.1 п.11.3 cт.11 Закону України від 28.12.94р. №334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств (зі змінами та доповненнями, в редакції Закону від 22.05.1997 №283/97ВР) заниження задекларованих показників у рядку 01.1 Декларацій доходи від продажу товарів (робіт, послуг) у розмірі 355 649грн. ...

Також в ході перевірки встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ по операції з ПП «Версант» на суму 21791,21 грн, ПП «Захід-торг» на суму 50175 грн, ПП «Велес-ЛВ» на суму 50578,82 грн, по ТОВ Маст опт» на суму 31992,84 грн.

Судом встановлено, що за даними акту перевірки між ВП «Управлінця «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» (постачальник) були укладені угоди та відповідно складені у звітному періоді охопленому перевіркою видаткові і податкові накладні на поставку вугілля за переліком зазначеним у додаткових поясненнях відповідача (а.с.118-124 т.32) для покупців: ПП «Версант» на суму 108956,33 грн та ПДВ з якої 21791,21 грн; ПП «Захід-торг» на суму 250875 грн та ПДВ -50175 грн; ПП «Велес-ЛВ» на суму 252 894,11 грн та ПДВ -50578,82 грн; ТОВ «Маст-Опт» на суму 159 964,16 грн та ПДВ 31992,84 грн.

Також за даними акту перевірки та додатковими поясненнями наданими суду апеляційної інстанції (а.с.117-124 т. 32) на розрахунковий рахунок позивача в періоді охопленому перевіркою надійшли кошти від ПП «Версант» на суму 130 747,21; від ПП «Захід торг» на загальну суму 246 692,41грн; ПП «Велес-ЛВ» на суму 303 472,93 грн; ТОВ «Маст-Опт» на суму 191 957 грн в якості оплати за вугілля.

За даними акту перевірки та додатковими письмовими поясненнями відповідача слідує, що перелічені контрагенти (покупці) не мали реальних ресурсів (трудових, виробничих, основних фондів) для провадження вказаного виду діяльності, а відтак вважає, що вугілля за переліченими операціями таким, що списано зі складу позивача не в цілях виконання приведених господарських операцій, а для невстановлених осіб, наслідком чого є заниження валового доходу на суму поставки та заниження податкових зобов`язань з ПДВ за рахунок не включення до бази оподаткування операцій з безоплатної передачі вугілля невстановленим особам.

Що ж стосується реальності вказаних операцій з поставки позивачем вугілля, то судом установлено, що на час здійснення господарських операцій ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт» були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та надали дані свідоцтв про реєстрацію їх платниками ПДВ для формування позивачем податкових накладних.

За даними договорів поставки, укладеними з переліченими контрагентами, позивач як, постачальник поставляє вугілля переліченим покупцям залізничним транспортом на станцію призначення чи автотранспортом згідно реквізитів, зазначених у заявках Покупця.

З долучених до матеріалів справи копій первинних документів слідує, що факти здійснення господарських операцій з поставки вугілля позивачем для перелічених вище контрагентів у зазначений період підтверджується договорами на поставку вугілля та виконання відповідних послуг, специфікаціями, посвідченнями якості на вугілля, залізничними накладними, листами замовленнями вугілля, видатковими та податковими накладними на поставку вугілля, квитанціями про оплату, прибутковими ордерами, картками складського обліку, авізо, лімітними картками, нарядами та ТТН, а зокрема операцією позивача з поставки вугілля, а зокрема для:

- ПП «Версант» - постанова Галицького районного суду м.Львів (а.с. 4-1013/11 від 12.04.2011 року про виїмку первинних документів у позивача за операцією з ПП «Версант» та протокол проведення виїмки Сокальським РВ ГУ МВС у Львівській області від 16.06.2011 року первинних документів у позивача, а зокрема договору №59 від 16.07.2010 року про поставку вугілля та прибуткових ордерів, видаткових та податкових накладних, специфікацій до них, рахунків, посвідчень про якість вугілля, квитанцій про приймання вантажів залізничним транспортом, рахунків (а.с. 215-220 т.1); договір №59 від 16.07.2010 року, предметом якого є поставка вугілля позивачем для покупця -ПП «Версант» залізничним транспортом або автотраспортом на станцію призначення або за реквізитами вказаними покупцем, специфікації та додаткова угода до нього, статутні документи, довідка про взяття на податковий облік та свідоцтво про реєстрацію ПП «Версант» платником ПДВ, податкові накладні за послуги залізниці та залізничний тариф щодо поставки позивачем вугілля названому контрагенту, податкові накладні на поставку вугілля названому контрагенту, рахунки на оплату, посвідчення якості, квитанції прийому вантажу (вугілля) залізницею, листи заявки ПП «Версант» про поставку вугілля за певною адресою та залізничною станцією (а.с. 18-72 т.4, а.с. 81-119 т. 17;

- ПП «Велес-ЛВ» - договір №90 від 08.07.2011 року, договір поставки №117 від 25.08.2011 року, договір поставки №152 від 19.09.2011 року, предметом яких є поставка вугілля позивачем залізничним транспортом вказаному контрагенту на вказану ним станцію призначення або названими ним реквізитами автотранспортом та специфікація до них; довідка про взяття на податковий облік та свідоцтво про реєстрацію ПП «Велес- ЛВ» платником ПДВ, статутні документи ПП «Велес- ЛВ»; рахунки, заявки ПП «Велес ЛВ» про відвантаження вугілля на певно визначені реквізити та/ або залізничну станцію, посвідченнями якості на вугілля, залізничні накладні, видатковими та податковими накладними на поставку вугілля, прибуткові ордери та ТТН (а.с. 166-252 том. 18);

- ТОВ «Маст-Опт» - договір №65 від 01.04.2011 року, договір № 104 від 29.04.2011року, договір №99 від 01.07.2011 року, предметом яких є поставка вугілля позивачем залізничним транспортом вказаному контрагенту на вказану ним станцію призначення або названими ним реквізитами автотранспортом та специфікація до них (а.с. 84 -92 т. 18); довідка про взяття на податковий облік та свідоцтво про реєстрацію ПП ТОВ «Маст-Опт» платником ПДВ, статутні документи ТОВ «Маст-Опт» (а.с. 93-107 т.18); рахунки, заявки ТОВ «Маст-Опт» про відвантаження вугілля на певно визначені реквізити та/ або залізничну станцію, посвідченнями якості на вугілля, квитанції про приймання вантажу залізничним транспортом, видаткові та податкові накладні на поставку вугілля, прибуткові ордери та ТТН (а.с. 108-166 том 18).

- ПП «Захід торг» -договір поставки № 108 від 01.12.2010 року, договір поставки №42 від 15.02.2011 року, договір №8222 від 0.10.2010 року, договір поставки №75 від 28.10.2010 року, додаткові угоди та специфікації до них, предметом яких є поставка вугілля позивачем залізничним транспортом вказаному контрагенту на вказану ним станцію призначення або названими ним реквізитами автотранспортом та специфікація до них (а.с. 96-102 т. 3, а.с. 1-23 т.18); довідка про взяття на податковий облік та свідоцтво про реєстрацію ПП «Захід- торг» платником ПДВ, статутні документи ТОВ ПП «Захід торг», рахунки, заявки ПП «Захід- торг» про відвантаження вугілля на певно визначені реквізити та/ або залізничну станцію, посвідченнями якості на вугілля, квитанції про приймання вантажу залізничним транспортом, видаткові та податкові накладні на поставку вугілля, прибуткові ордери та ТТН, наряди на ПММ ((а.с. 93-115 т.3, а.с. 116-237 т.3, а.с. 120-243 т.17).

Факт надходження коштів від перелічених контрагентів з цільовим призначенням оплата вартості вугілля підтверджується платіжними документами, актом перевірки та поясненнями позивача.

Отож, до матеріалів справи долучено, на кожну партію відвантаженого позивачем вугілля залізничні накладні та ТТН, посвідчення якості вугілля, платіжні документи про оплату поставленого вугілля податкові накладні, заявки на відвантаження.

За приведених обставин, зібраними у справі доказами підтверджуються обставини щодо фактичного здійснення позивачем перелічених господарських операцій по поставці вугілля названим контрагентам.

Також за даними акту перевірки та пояснень сторін, судом установлено, що податкові зобов`язання за приведеними господарськими операціями відображено позивачем у складі сум валового доходу та податкового зобов`язання з ПДВ.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перелічені первинні документи та відображені в акті перевірки обставини щодо надходження коштів підтверджують те, що правові наслідки за укладеними договорами настали, умови договорів виконані сторонами в повному обсязі.

Отож, відповідачем безпідставно трактовані господарські операції, як безоплатна передача товару невстановленим особам.

Стосовно ж вироку Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013 року у справі № 1319/5120/2012 , то у вказаному вироку не зафіксовано жодних обставин, які б свідчили про здійснення ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт» фіктивних господарських операцій саме з ДП «Львіввугілля», тому таке рішення суду не може бути визнано належним доказом на підтвердження порушення позивачем та його контрагентами вимог податкового законодавства саме при здійсненні господарських операції, які стали об`єктом контролю в ході проведеної контролюючим органом перевірки та не були предметом дослідження в ході ухвалення вказаного вироку.

Встановлення факту фіктивності підприємства контрагента, з яким позивач вступив в господарські правовідносини, саме по собі не може свідчити про незаконність господарських операцій, які стали об`єктом контролю в ході названого контрольного заходу.

Стосовно ж доводів відповідача, які стосуються того що деякі контрагенти в тому числі і по ланцюгу постачання є фігурантами кримінальних проваджень, то колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2022 року по справі № 160/3364/19 у своїй постанові зазначила:

«…123. Стаття 205 КК України охоплювала лише дефекти створення / придбання юридичної особи і вказувала на мету діяльності - прикриття незаконної діяльності. Однак ця норма не вказувала на наслідки такої діяльності для третіх осіб - тих, які мали (свідомо чи несвідомо) господарські відносини з підприємством, створеним з метою прикриття незаконної діяльності. Наслідки для третіх осіб мають кваліфікуватися окремо за наявності відповідного складу злочину в їх діях.

124. Формулювання Верховного Суду України - «статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю» - не ґрунтується на чинних нормах матеріального права, оскільки статус у юридичному розумінні - це перелік прав та обов`язків певного суб`єкта. Водночас жоден нормативно-правовий акт в Україні не містив визначення статусу фіктивного підприємства.

125. Натомість єдина згадка про суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності міститься у статті 55-1 «Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання» ГК України, згідно з якою правовим наслідком фіктивної діяльності суб`єкта господарювання є припинення такого суб`єкта.

126. Ця стаття та інші норми чинного законодавства не містять положень про автоматичну незаконність усіх вчинених таким підприємством господарських операцій.

127. Водночас стаття 55-1 ГК України передбачає, що однією з ознак фіктивності є провадження фінансово-господарської діяльності без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

128. Отже, суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, а це суперечить висновкам Верховного Суду України про те, що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».

129. За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

130. Велика Палата Верховного Суду також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

131. З огляду на те, що Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

132. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 101-IX, яким виключено статтю 205 КК України.

133. З пояснювальної записки до проекту Закону № 101-IX від 29 серпня 2019 року можна встановити, на що була спрямована законодавча ініціатива. На обґрунтування необхідності прийняття вказаного Закону в пояснювальній записці вказувалося, зокрема, на те, що склалася поширена практика використання контролюючими органами матеріалів досудового розслідування та вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України для обґрунтування донарахування грошових зобов`язань платникам податків. Негативні тенденції у вирішенні податкових спорів були спровоковані поширеним хибним підходом судів до оцінки доказів, наданих контролюючими органами. Зокрема, щодо використання вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України слід зазначити, що склалася поширена негативна практика хибного використання таких вироків з метою надання твердженням контролюючого органу щодо нереальності операцій платника податку статусу фактів, що мають преюдиціальне значення. Тобто склалася ситуація, за якої судами при вирішенні податкових спорів не досліджувалися конкретні операції платника податку з його контрагентом, якого вироком суду у кримінальному провадженні було визнано винним у здійсненні фіктивного підприємництва. Натомість стверджувалося, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, і як наслідок, вирок суду слугував підставою для висновку про нереальність операцій платника податку з його контрагентом. Водночас вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.

134. Отже, як зазначено в пояснювальній записці, прийняття Закону № 101-IX спрямоване на усунення практики застосування статті 205 КК України як інструменту зловживань та у спосіб, що не відповідає меті кримінальної відповідальності, та на гуманізацію кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків…»

Окрім того колегією суддів ураховано, що акт перевірки не містить жодних відомостей та висновків з приводу того, що в межах приведеного кримінального провадження досліджувались операції позивача та вказаних контрагентів, за наслідком яких встановлено та доведено належними доказами обставини з приводу того, що складені первинні документи за обумовленими вище господарськими операціями не підтверджують реального руху активів та є такими, що складені з відома посадових осіб позивача саме для штучного формування позивачем податкового кредиту.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам факт винесення вироку та/або порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Аналогічні висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

Відтак, покликання відповідача з приводу наявного вироку у кримінальному проваджені не доводять обставини щодо причетності вказаної господарської діяльності позивача до ймовірної протиправної діяльності вказаних контрагентів та штучного формування сум податкового кредиту та валових витрат.

Окрім зазначеного, в доводах апеляційної скарги відповідач також вказує на:

- «завищення позивачем задекларованих показників у рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт і послуг), крім визначених 04.11», а зокрема вказує, що по відокремлених підрозділах ... до складу валових витрат зайво включено суму витрат з придбання позивачем товарів, позаяк факт отримання товарів не доведено: від ТзОВ «СТАР ЛАЙТС» на загальну суму 860 410грн., від ТзОВ «КФ «Продінвест» на загальну суму 808 520грн., від ТзОВ «Економікторг» на загальну суму 36 000грн., від ПП «МКМ-Сервіс» на загальну суму 435 872грн, від ПП « Велес-ЛВ» на суму 413 307грн., від ПП «Колон -Сервіс» на суму 24275грн., від ПП «Версант» на суму 457 932 грн., від ПП «Західпромторг» на суму 250 724грн., від ПП «Маст-Опт» на загальну суму 475 387грн., від ПП «Децимус» на суму 192955рн., від ПП ОСОБА_5 на суму 338 742грн., від ТОВ «Західпромінвест» на суму 2 300 941грн., від ТОВ «Нью стар» на суму 83 320 грн., від ПП «Діваліс» на суму 215 066 грн.

- завищення сум податкового кредиту позаяк факт отримання товарів не доведено: від ТзОВ «СТАР ЛАЙТС» на суму 172082 грн.; від ТзОВ «КФ «Продінвест» на суму 161704 грн; від ТзОВ «Економікторг» на суму 7200 грн., від ПП «МКМ-Сервіс» на суму 23745 грн та 10304 грн; від ПП «Велес-ЛВ» на суму 790 грн та 700 грн; від ПП «Версант» на суму 457 932 грн та 4313 грн; від ПП «Західпромторг» на суму 44982, 60 (2010 р.) та 3536,20 грн (2011р.); від ПП «Децимус» на суму 556 грн та 5324 грн; від ПП Степанчук на суму 67748,34 грн.; від ТОВ «Нью стар» на суму 16663,95грн; від ПП «Діваліс» на суму 43013,10 грн.

При цьому, відповідач у своїх доводах зазначає, що підставою для вказаних висновків відповідача слугували відображені в акті перевірки обставини з приводу не здійснення господарських операцій щодо поставки для позивача ТМЦ, а зокрема за операцією з:

ПП «Захід-торг» позивачем не надано документів, які підтверджують транспортування товару;

ПП «Велес-ЛВ» не знаходиться за юридичною та фактичною адресами.

Окрім того, Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 липня 2013 року у справі №1319/5120/2012, який набрав законної сили, осіб визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, частиною другою статті 205, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України. Цим вироком встановлено, що вказані особи разом із невстановленими слідством особами, в період з січня 2010 по січень 2012 року з метою прикриття незаконної діяльності зареєстрували (як на себе та і на спеціально підібраних осіб) та використали ряд фіктивних підприємств, серед яких, зокрема, і контрагенти Позивача ПП «Велес ЛВ» та ПП «Захід Торг»;

ПП «Маст-Опт» не мало власних офісних, виробничих приміщень, земельних ділянок, транспортних засобів тощо;

ПП «МКМ-Сервіс» позивачем не надано документів, які підтверджували б факт здійснених витрат на перевезення товарно-матеріальних цінностей, а саме товарно-транспортні накладні, дорожні листи, документи на відрядження працівників для отримання товару, документи про оплату послуг на транспортування товару, не надано сертифікати якості та відповідності;

ПП «Західпромторг» не надано позивачем документів, які б посвідчували якість товарів та їх походження, тобто сертифікати якості та відповідності, інформацію про транспортний засіб, місце завантаження та місце розвантаження товару;

ПП «Маст-Опт» та з ПП «Децимус» відсутні трудові ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Крім того, згідно з поясненнями бухгалтера, ВП «Шахта «Зарічна» не укладало договір на придбання підшипників з ПП «Децимус»;

ТОВ «Західпромінвест» надані позивачем для перевірки документи, зокрема, товарно-транспорті накладні, не містять інформації про автомобілі, якими здійснювалося перевезення та прізвища водіїв, що здійснювали перевезення;

ПП ОСОБА_5 не надано позивачем товарно-транспортних накладних на перевезення товарно-матеріальних цінностей;

ПП «Версант» не надано позивачем сертифікатів якості, відповідності на придбані товари, товарно-транспортних накладних чи інших документів, які підтверджують транспортування товару на склади;

ПП «Захід-торг» і ТОВ «Нью стар» поставки не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності;

ПП «Діваліс» встановлено, що в цього підприємства відсутні основні засоби, зокрема, підприємство не володіє власними офісними та складськими приміщеннями, транспортними засобами, землями та спорудами.

ТОВ «Економікторг» встановлено, що постановою Господарського суду Донецької області від 21 червня 2010 року у справі №45/125б дане підприємство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. До перевірки не представлено документів, які підтверджували б фактичне здійснення господарських операцій цього підприємства, а саме підтверджуючих документів на транспортування товарів, сертифікатів якості та відповідності, актів приймання-передачі товару, дорожніх листів, документів на відрядження працівників, документів про оплату послуг на транспортування товарів;

ТОВ «Стар Лайтс» до перевірки не представлено позивачем документів, які підтверджували б фактичне здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ «Стар Лайтс», а саме, підтверджуючих документів на транспортування товарів, сертифікатів якості та відповідності, актів приймання-передачі товару, дорожніх листів, документів на відрядження працівників та про оплату послуг на транспортування товарів. Також основним видом діяльності цього підприємства є рекламна діяльність;

ТОВ «КФ Продінвест» встановлено, що у вказаного підприємства відсутні основні фонди та виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби, що вказує на неможливість фактичного здійснення господарської діяльності підприємства. Не надано позивачем підтверджуючі документи на транспортування товарів.

ПП «Колон-Сервіс» встановлено відсутність технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів і транспортних засобів, що свідчить про неможливість самостійно здійснювати фінансово-господарську діяльність.

Відтак, приведені у сукупності обставини стали підставою для висновку відповідача про те, що позивач безпідставно відобразив наслідки операцій із наведеним суб`єктами господарювання у податковому обліку, чим завищив відповідні суми валових витрат та податкового кредиту.

Досліджуючи питання відносно фактичного нездійснення господарських операцій позивача з поставки йому ТМЦ контрагентами (ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт», ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Західпромторг», ПП Степанчук , ПП «Децимус», ТОВ «Нью стар», ПП «Діваліс»,ТОВ «Економікторг», ТОВ «Стар Лайтс», ТОВ «КФ Продінвест», ПП «Колон-Сервіс»), колегією суддів ураховано таке.

На вимогу суду апеляційної інстанції, відповідачем надано додаткові пояснення від 25.09.2023 року (вх. №39178/23) у яких приведені суми нарахованих податкових зобов`язань та штрафних санкцій до кожного із оскаржуваних податкових повідомлень рішень та у розрізі кожного із вище перелічених контрагентів.

Також вимогу суду апеляційної інстанції, 05.09.2023 року (вх. №К-36258/23 від 06.09.23 року) та 27.09.2023 року (вх.номер №39914/23 та №39802/23) представником позивача надано детальні додаткові письмові пояснення по справі із зазначенням переліку первинних документів, якими оформлені спірні господарські операції, а зокрема за операцією з:

ПП «Велес-ЛВ», позивачем надано:

договір поставки товару №145 від 06.07.2011 року, договір купівлі продажу №163 від 01.08.2011 року, договір купівлі- продажу №05/07-11 від 05.07.2011 року та договір купівлі- продажу №163 від 01 серпня 2011 року, №30-127 від 29.06.2011р та специфікації до них, (відповідно до яких поставка ТМЦ здійснюється продавцем на склад позивача), видаткові та податкові накладні, ТТН, прибуткові ордери, довідка з ЄДРПОУ, довідка про взяття на податковий облік та свідоцтво про реєстрацію ПП «Велес- ЛВ» платником ПДВ, статут ПП «Велес- ЛВ», звіти про використання коштів працівником позивача на придбання ТМЦ, , фіскальні чеки на оплату працівником ТМЦ згідно звіту, картки складського обліку, платіжні документи, лімітні картки, авізо статутні та реєстраційні документи вказаного контрагента (а.с. 38-88 т. 5, а.с. 74-86 т.5, 12- 37 т.22, а.с. 120-209 т.24, а.с. 85-219 т.10, а.с. 153-200 т.21, 1-134 т.26, а.с.77-190 т.25,а.с. 1-64 том 9).

ПП «Версант», позивачем надано: договір №32 від 21.06.2010 року про поставку, предметом якого є поставка вказаним контрагентом у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця, специфікація до нього на поставку підшипників (а.с. 1-17 т.4), прибуткові ордери, видаткові та податкові накладні про поставку підшипників (а.с. 73-114 т.4), звіти про використання працівниками позивача коштів наданих під звіт, на придбання підшипників у ПП «Версант», фіскальні чеки, меморільні ордери, картки складського обліку (а.с. 229-245 т.10), постанова Галицького районного суду м.Львів (а.с. 4-1013/11 від 12.04.2011 року про виїмку первинних документів у позивача за операцією з ПП «Версант» та протокол проведення виїмки Сокальським РВ ГУ МВС у Львівській області від 16.06.2011 року первинних документів у позивача, а зокрема: договору №32 від 21.06.2010 року про поставку, специфікацій та інших первинних документів до нього (а.с. 215-220 т.1);

ТОВ «Маст-Опт», позивачем надано: договори поставки №132 від 06.06.2011 року, №104 від 29.04.2011 року, №12 від 26.05.2011 року, №65 від 01.04.2011 року, №26/04 від 26.04.2011 року, №90 від 31.03.2011 року, №121 від 26.05.2011 року, №132 від 06.06.2011р, №72 від 21.06.2011 року, №90 від 31.03.2011 року (предметом яких є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ) та специфікації до них, статутні та реєстраційні документи вказаного контрагента, прибуткові ордери, видаткові та податкові накладні про поставку підшипників, платіжні доручення, лімітні картки, картки складського обліку, відомості по рахункам (а.с. 115-192 т.4, а.с. 1-77 т.25, 133-179 т.26, а.с. 84-165 т.18, а.с. 1-87 т.27, а.с. 4-27 та 210- 240 т.24, а.с. 141 -150 т.21, а.с. 164-203 т.11);

ПП «Захід-торг», позивачем надано: договір №82 від 04.10.2010 року, №92 від 22.11.2010 року, №97 від 06.12.2010 року, №92 від 22.11.2010 року (предметом яких є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ) та специфікації до них, статутні та реєстраційні документи ПП «Захід-торг», прибуткові ордери, видаткові та податкові накладні, складські документи (а.с. 67-109 т.11, а.с.1- 83 т.18, а.с. 233-250 т.3, а.с.23 -83 т.18);

ПП «Децимус», позивачем надано: договір №52 від 03.03.2011 року, поставки №14 від 21.01.2011 року, №30-76 від 15.03.2011 року, №24 від 01.02.2011 р. (предметом яких є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ) та специфікації до них, платіжні доручення, прибуткові ордери, податкові та видаткові накладні, картки складського обліку, звіти про використання коштів працівником позивача наданих під звіт на придбання підшипників, квитанція про оплату, статутні документи, довідка з ЄДРПОУ, довідки про взяття на облік платником податків та платником страхових внесків, свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ вказаного контрагента, акти приймання продукції (а.с. 1-37 т. 5, а.с. 123-250 т.8, а.с.194-229 т.4, а.с. 164-236 т.23, а.с. 181-250 т.26, а.с. 102-122 та 138-156 т.27, а.с. 189 -196 т.27, а.с. 46-72 т.28);

ТОВ «Західпромінвест», позивачем надано: договір поставки №78, від 30.11.2009 року, додатки та специфікації до нього, предметом якого є поставка ПММ на АЗС позивача, як покупця; накладні на відвантаження бензину та дизпалива, подорожні листи, рахунки фактури, довіреності, заправочні відомості, роздаточні відомості, акти приймання нафтопродуктів, податкові накладні, довідки про взяття на облік платником податків, свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ ТОВ «Західпромінвест», довідку з ЄДРПОУ, статут ТОВ «Західпромінвест», відомість №17 транзит палива 2010 та 2011 роки, податкові накладні з розрахунками по кількісних і вартісних показниках (а.с. 182-205 т.2, а.с. 1-61 т.3, а.с. 131-204 т.5, а. с. 1-99 т.6, а.с.1-250, а.с. 1-19 том 16);

ФОП Степчук, позивачем надано: договір поставки №216 від 17.09.2009 року (предметом якого є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), додаткові угоди та специфікації до вказаного договору, свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, видаткові та податкові накладні, реєстри податкових накладних, рахунки фактури (а.с.100-239 т. 6, а.с. 1-67 том 8, а.с. 1-57 т.20, а.с. 124-250 т.19, а.с. 16-130 т.2).

ТОВ «Стар Лайтс», позивачем надано: договір купівлі продажу №14-03/10 від 03.03.2010 року (предметом якого є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ) та специфікація до нього, протокол узгодження ціни, дилерська угода № 12-10 від 02.01.2010 року, довідки про взяття на облік платником податків, свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ ТОВ «Стар Лайтс», довідку з ЄДРПОУ, статут ТОВ «Стар Лайтс», видаткова та податкова накладна, картки складського обліку (а.с.36-52 т. 21).

ПП «Діваліс», позивачем надано: договір №214 від 17.09.2009 року, (предметом якого є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), додаткові угоди, специфікації, видаткові та податкові накладні, рахунки фактури (а.с. 131- 180 т.2, а.с. 41-123 т.19, а.с. 1-59 т.7, а.с. 214 123 том 9);

ПП «Західпромторг», позивачем надано: договори поставки №78 від 30.11.2009 року, №316 від 29.04.2010 року (предметом яких є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), додатки та специфікації до них, видаткові та податкові накладні, прибуткові ордери, картки складського обліку, лімітні картки, заправочні відомості, довідку з ЄДРПОУ, довідки про взяття на облік платником податків та свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ ПП «Західпромторг» (а.с. 113-122 т.8, а.с. 131-192 т.5);

ТОВ «Нью стар», позивачем надано: договір поставки № 70 від 18.03.2011 року (предметом якого є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), статутні документи ТОВ «Нью стар», довідку з ЄДРПОУ, довідки про взяття на облік платником податків та свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ ТОВ «Нью стар», видаткові та податкові накладні на поставку, картки складського обліку, прибуткові ордери (а.с. 230 -238 т.4, а.с. 86-125 т.5, а.с. 1-41 т.19, а.с. 84-108 т. 24);

ПП «МКМ-Сервіс», позивачем надано: договори поставки №30-13 від 10.01.2011 року №65-12/10 від 01.12.2010 р., №104 від 11.10.2010 року, №25/26 від 10.01.2011 року, №98 від 06.12.2010 року (предметом яких є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), специфікації до них, видаткові та податкові накладні, прибуткові ордери, документи складського обліку, статутні документи ПП «МКМ-Сервіс та реєстраційні документи платника податків та платника ПДВ, авізо, акти приймання продукції товарів, сигнальні вимоги (а.с. 38 - 63 т.11, а.с. 99 -109 том 9, а.с. 68-75 т. 21, а.с. 155-160 т.22, а.с 128-134 т.27 а.с. 35-45 т.28);

ТОВ «КФ Продінвест», позивачем надано: договір купівлі -продажу №315-03/10 від 03.03.2010 року (предметом якого є поставка у власність та на склад позивача ТМЦ за рахунок продавця ТМЦ), специфікації до нього, видаткові та податкові накладні, документи складського обліку, статутні документи ТОВ «КФ Продінвест» та реєстраційні документи платника податків та платника ПДВ (а.с. 191-204 т. 20, а.с. 203-2018 т.11).

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, та доводам апеляційної скарги і запереченням, суд дослідивши приведені первинні документи та відомості акту перевірки встановив, що акт перевірки не містить будь-яких зауважень з приводу відсутності обов`язкових реквізитів у документах, які були надані до перевірки. Відтак, порушення вимог щодо оформлення документів (обов`язковості реквізитів) не було правовою підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Також судом ураховано, що відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» недоліки в оформленні документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та формування податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Відтак, відсутність певної деталізації в первинних документах не є підставою для визнання господарської операції нереальною.

Аналогічна позиція з вказаного питання, викладена у постановах ВС від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17, від 16.10.2020року у справі №820/2587/15, від 17.02.2021 у справі № 1.380.2019.001522.

Водночас, дослідивши решту доводів апеляційної скарги, про які зазначено вище, колегією суддів установлено наступне.

З долучених до матеріалів справи копій статутних та реєстраційних документів ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт», ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Децимус», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Економікторг», ТОВ «Стар Лайтс», ТОВ «Західпромінвест», ПП «МКМ-Сервіс», ТОВ «КФ Продінвест», ТОВ «Нью Стар» убачається, що на момент проведення господарських операцій, перелічені суб`єкти в установленому порядку були зареєстровані суб`єктами господарювання та платниками податків в тому рахунку і податку на додану вартість.

Як наслідок доводи відповідача з приводу відсутності (саме на дату проведення перевірки) належної правосуб`єктності контрагента та статусу платника податків та відсутності за зареєстрованим місцезнаходженням спростовуються зібраними у справі доказами. При цьому, колегія суддів зазначає, що акт перевірки не містить відомостей з приводу відсутності правосуб`єктності у вказаних контрагентів та їх відсутності за зареєстрованим місцезнаходженням на дату здійснення спірних господарських операцій з позивачем.

Стосовно ж відкритого провадження у справі про банкрутство ТОВ «Економікторг», то колегія суддів зазначає, що відкриття такого провадження не може поширюватися на правовідносини вказаного контрагента та позивача, які у спірних господарських операціях виникли та існували до відкриття такого провадження. Отож, на переконання колегії суддів відкриття провадження у справі про банкрутство не є наслідком автоматичної недійсності всіх господарських операцій вказаного контрагента, які передували такому провадженню.

Відносно ж доводів відповідача про відсутність ТТН або інших товаросупровідних документів про фактичне переміщення ТМЦ від ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт», ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Децимус», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Стар Лайтс», ПП «Діваліс», ПП «Західпромторг», ТОВ «Нью стар», ПП «МКМ-Сервіс», ТОВ «КФ Продінвест» до позивача, а також відсутність інформації про транспортний засіб, місце завантаження та місце розвантаження товару, то колегія суддів зазначає, що за умовами договорів поставки та купівлі продажу, які укладені позивачем із згаданими суб`єктами, обов`язок по транспортній доставці ТМЦ на адресу позивача- як покупця покладений на продавців якими є перелічені вище суб`єкти. Як наслідок у позивача відсутній обов`язок щодо транспортування названих ТМЦ до свого місцезнаходження. Наслідком чого, в свою чергу є відсутність у позивача обов`язку щодо володіння товаросупровідними документами на транспортування товару за вказаними операціями.

При цьому, колегія суддів зазначає, що стверджуючи про не реальність згаданих операцій відповідач не навів відповідних мотивів, з посиланням на конкретні договірні умови поставки та переміщення і переходу права власності, тощо. Отож, стверджуючи про не реальність згаданих операцій, відповідач не урахував умов поставки та не забезпечив перевірку перелічених суб`єктів на предмет транспортного переміщення товару до адреси названої позивачем.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів, оформлення її з неточностями не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася.

Згідно з позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №803/1684/17, від 21.01.2021 року у справі №813/2204/17, від 24.05.2019 року у справі №826/7423/16 транспортні документи не є обов`язковими для оподаткування операцій за договорами купівлі - продажу.

Отож, з урахуванням умов укладених угод (договорів) та відсутності зустрічних перевірок у перелічених контрагентів, доводи відповідача про не реальність перелічених господарських операцій через відсутність у позивача товаро транспортних документів та відсутність інформації у позивача про транспортний засіб, місце завантаження та місце розвантаження товару не є тією обставиною з якою пов`язується безтоварність операції.

Окрім того, колегією суддів відхиляються доводи відповідача з приводу не реальності господарських операцій з придбання ТМЦ у ТОВ «Економікторг», ПП «Західпромторг», ТОВ «Стар Лайтс» та ПП «Версант», ТОВ «Стар Лайтс», ПП «МКМ-Сервіс» у зв`язку з тим що позивач не надав до документів, які б посвідчували якість товарів та їх походження, тобто сертифікати якості та відповідності, позаяк названі документи не відносяться до первинних документів, на підставі яких формуються дані бухгалтерського обліку та податкової звітності. Окрім того, колегією суддів ураховано, що відповідач не є контролюючим органом до повноважень яких відноситься контроль за якістю та відповідністю продукції. Як наслідок, приведені доводи відповідача не можуть бути правовою підставою для висновку про відсутність реального руху активів, в той час як зібраними документами підтверджуються обставини щодо реального надходження позивачу ТМЦ та їх оприбуткування та використання у межах його господарської діяльності.

Також колегією суддів відхиляються доводи відповідача, які стосуються вироку Сихівського районного суду м. Львова від 29 липня 2013 року у справі №1319/5120/2012, позаяк операції з переліченими контрагентами не були предметом дослідження обумовленого вироку, а відтак названий вирок не є належним доказом який свідчить про фактичну відсутність господарської операції позивача та ПП «Велес-ЛВ» та ПП «Захід-торг», яка відображена у перелічених вище первинних документах.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо відсутності у ПП «Маст-Опт» та ПП «Децимус», ПП «Діваліс», ТОВ «Нью стар», ТОВ «КФ Продінвест» власних офісних, виробничих приміщень, земельних ділянок, транспортних засобів, трудових ресурсів, то колегія суддів зазначає, що на підтвердження вказаних доводів відповідач не надав суду, жодних належних доказів. Окрім того, в ході перевірки не проведено зустрічної перевірки вказаних суб`єктів та не встановлено обставин які виключали можливість вказаних суб`єктів господарювання провадити діяльність за рахунок орендованих ресурсів та/або на умовах посередництва, яке в свою чергу не потребує значних трудових ресурсів та власних виробничих потужностей та основних фондів. Як наслідок приведені доводи не можуть бути покладені в основу висновку про відсутність реального здійснення господарської операції позивача та контрагентів: ПП «Маст-Опт» та ПП «Децимус», ПП «Діваліс», ТОВ «Нью стар», ТОВ «КФ Продінвест» в той час, як зібраними у справі первинними документами, документами складського обліку, платіжними документами підтверджуються обставини щодо фактичного надходження позивачу ТМЦ від обумовлених контрагентів та їх оприбуткування.

Разом із цим відповідач не обґрунтував, який обсяг трудових та матеріальних ресурсів необхідно мати підприємству для здійснення господарської діяльності з організації поставки ТМЦ позивачу та чим це підтверджується.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до п. 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (зі змінами і доповненнями), факти виявлених порушень законодавства з питань податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів.

Натомість з акту перевірки (на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення) вбачається, що приведені відповідачем доводи ґрунтуються виключно на податковій інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах.

При цьому, вказаний акт перевірки не містить посилань на будь- які первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, податкову або іншу фінансову звітність суб`єктів господарювання в тому рахунку і по ланцюгу постачання, який йде від до перелічених контрагентів, з якої відповідач встановив обставини щодо відсутності необхідного обсягу ТМЦ у вказаних суб`єктів, які в свою чергою могли бути предметом поставки для позивача в тому числі і на умовах посередництва.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду від 07.07.2022 року по справі № 160/3364/19: «…114 Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані ТОВ «АТБ-маркет» до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач».

Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку, що наявна у відповідача податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійсненних господарських операцій позивача з переліченими контрагентами в тому рахунку і по ланцюгу постачання не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків. Будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема, задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким, чином докази не можуть визнаватись належними.

При цьому, колегія суддів додатково зазначає, що співставлення задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту відображає лише зміст господарських операцій з платниками ПДВ та не містить відомостей щодо господарських операцій із суб`єктами господарювання, які не є платниками ПДВ, що вказує на передчасність висновків акту перевірки відносно відсутності поставок ТМЦ по ланцюгу постачання. Наявна податкова інформація є лише підставою для поглибленої документальної перевірки платників податків на предмет фактичності їх правовідносин.

З огляду на обумовлені положення законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна у інформаційно-аналітичних базах, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена також Верховним Судом у постановах від 4 червня 2020 року у справі №340/422/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 520/4150/19, від 18 червня 2020 року у справі №826/10624/18.

Судом також ураховано, що приведені вище норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від наявності чи відсутності у контрагентів основних фондів та інших ресурсів чи дотримання податкової дисципліни (як то належних податковий, бухгалтерський облік, подання звітності) контрагентами постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) (в тому рахунку і по ланцюгу постачання) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності (в тому випадку і по ланцюгу постачання) не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат чи сум податкового кредиту за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відтак, за відсутності відповідних доказів які беззаперечно могли б свідчити про неможливість виконання названої операції або про її не виконання названими контрагентами, позивач не може бути позбавлений можливості відображення такої операції в своєму податковому обліку та як наслідок зазначене не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав неналежного ведення або формування платником податків даних свого податкового обліку або наявності зловживань по ланцюгу постачання.

При цьому, колегією суддів ураховано правову позицію Великої Палати Верховного суду від 07.07.2022 року по справі № 160/3364/19, яка зазначила:

«…97.Спираючись на правові позиції Верховного Суду в постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

98. Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

99. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

100. Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

101. Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

102. При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків…

…105. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

106. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що 23 травня 2020 року набрали чинності зміни до статті 112 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466-IX).

107. Так, відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України (у редакції Закону № 466-IX) особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

108. На думку Великої Палати Верховного Суду, вказані зміни до статті 112 ПК України фактично закріпили нормативно ті підходи, які й на час виникнення спірних правовідносин активно використовувалися в судовій практиці. Суди застосовували доктрини належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності і до прийняття Закону № 466-ІХ (зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виклав відповідні висновки в постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а та від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/18). При цьому Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду посилався також і на рішення ЄСПЛ «Інтерсплав проти України», у якому позиція щодо «залученості» платника податків до протиправних діянь контрагента фактично запроваджувала ту саму належну обачність, яка згодом була відображена в Законі № 466-ІХ. До того ж норма частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV, у якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів, існувала й на час виникнення спірних правовідносин.

109. Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.»

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 р., є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

У рішенні ж Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Можливі порушення по ланцюгу постачання податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності (відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо) не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків (позивача) права на валові витрати та на податковий кредит.

Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства названими контрагентами. Неналежне виконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність позивача із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Окрім того колегією суддів ураховано, що наявний у позивача доступ до відкритих відомостей стосовно господарської діяльності названих контрагентів не давав йому змогу передбачити обставини стосовно ймовірних порушень названих постачальників таких, як неподання звітності за певний період, або відсутності у контролюючого органу за даними звітності платника податків відомостей щодо походження товару по ланцюгу постачання, наявності або відсутності у контрагентів позивача трудових ресурсів, основних фондів, транспортних засобів, як власних так і таких які залучені на підставі інших цивільно-правових договорів (таких, як : оренда, відповідальне зберігання, транспортне перевезення).

Державою не забезпечено ведення певних реєстрів, або розкриття відомостей суб`єктами господарювання, за наявності яких добросовісний платник міг завчасно перевірити та передбачити перелічені обставини стосовно не доброчесності його постачальників в тому рахунку і по ланцюгу поставок та ряд інших факторів на які покликається відповідач.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №820/3279/13-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №817/537/17 (адміністративне провадження №К/9901/4401/17), презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відносно ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт», ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Децимус», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Економікторг», ТОВ «Стар Лайтс», ТОВ «Західпромінвест», ПП «МКМ-Сервіс», ТОВ «КФ Продінвест», ТОВ «Нью стар» не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Отож ураховуючи, визначені договорами з ПП «Велес-ЛВ», ТОВ «Маст-Опт», ПП «Версант», ПП «Захід-торг», ПП «Децимус», ФОП ОСОБА_7 , ТОВ «Західпромінвест», ТОВ «Економікторг», ТОВ «Стар Лайтс», ТОВ «Західпромінвест», ПП «МКМ-Сервіс», ТОВ «КФ Продінвест», ТОВ «Нью стар» умови поставки ТМЦ для позивача, колегія суддів приходить до висновку, що наявний у позивача перелік первинних документів є достатнім для підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з названими контрагентами.

Також, на вимогу суду апеляційної інстанції, 05.09.2023 року (вх. №К-36258/23 від 06.09.23 року) та 27.09.2023 року (вх.номер №39914/23 та №39802/23) представником позивача надано додаткові письмові пояснення щодо первинних документів за операціями з:

ТОВ «Економікторг», а зокрема позивачем надано: договір купівлі продажу №17-03/10 від 03.03.2010 року та специфікація до нього, протокол узгодження ціни, предметом якого є поставка позивачу ТМЦ, доставка яких здійснюється покупцем позивачем, статутні документи, довідку з ЄДРПОУ, довідки про взяття на облік платником податків, свідоцтво про реєстрацію платником, податкова та видаткова накладна на поставку зцепки вагонів, картка складського обліку (239 -240 т.4, а.с. 53-67 т.21),

ПП «Колон-Сервіс», а зокрема позивачем надано: статутні документи ПП «Колон-Сервіс», реєстраційні документи платника податків та платника ПДВ, видаткові та податкові накладні, прибуткові ордери, лімітні картки (а.с. 126-137 т. 11).

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, та доводам апеляційної скарги і запереченням, які стосуються операцій з названими вище контрагентами, колегія суддів зазначає таке.

Що стосується доводів відповідача з приводу не реальності здійснення господарської операції з ТОВ «Економікторг», то колегія суддів зазначає, що за умовами договору купівлі продажу та специфікацій до нього, обов`язок по транспортному переміщенню товару покладався на позивача, як покупця товару, а відтак поставка товару за спірними операціями повинна (окрім видаткової накладної) супроводжуватись, первинними документами по транспортному переміщенню товару та відрядженням працівників або придбанням позивачем у третіх осіб послуг з транспортного переміщення ТМЦ, придбаних у названого контрагента. Натомість позивачем не надано ні до перевірки, ні суду жодної із інстанцій доказів фактичного отримання та транспортного переміщення ТМЦ за названою спірною операцією.

Як наслідок, позивач не довів належними первинними документами факту отримання ним та переміщення ТМЦ саме у ТОВ «Економікторг».

Стосовно ж операції з ПП «Колон-Сервіс», то позивачем незважаючи на неодноразові вимоги суду апеляційної інстанції взагалі не надано договору та первинних документів, які свідчили про фактичне транспортне ТМЦ від вказаного контрагента до позивача. За операцією з названим контрагентом не було визначено відповідальну сторону за транспортне переміщення ТМЦ та порядку такої передачі.

За висновком акту перевірки та пояснень відповідача за операціями позивача з ПП «Колон-Сервіс», ТОВ «Економікторг» відсутні підтверджуючі документи на транспортування товарів, акти приймання-передачі товару, дорожніх листів, документів на відрядження працівників, документів про оплату послуг на транспортування товарів. Також у обумовлених суб`єктів відсутні трудові ресурси, основні засоби (офісні та складські приміщення, транспортні засоби, земля та споруди), виробничі активи. Поставки не підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності та неможливість здійснення фінансово-господарської діяльності.

На спростування вказаних обставин, позивачем не надано суду належних документів, передбачених для даного виду господарських операцій, якими з урахуванням умов договірних відносин повинен був володіти позивач для підтвердження факту реального здійснення господарської операції з ПП «Колон-Сервіс», ТОВ «Економікторг» та для підтвердження фактичного переміщення (руху) ТМЦ, відрядження працівників для отримання ТМЦ від обумовлених суб`єктів.

Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку, що реальність господарських операцій позивача та ПП «Колон-Сервіс», ТОВ «Економікторг» не підтверджується належними первинними документами, з яких вбачався реальних рух (транспортне переміщення) ТМЦ від продавця до покупця, фактичне відрядження працівників позивача для отримання таких ТМЦ від продавця або укладення угод на доставку названих ТМЦ з третіми особами.

З урахуванням додаткових пояснень відповідача від 25.09.2023 року (вх. №39178/23) з приводу нарахованих податкових зобов`язань та штрафних санкцій до кожного із оскаржуваних податкових повідомлень рішень та у розрізі кожного із вище перелічених контрагентів, судом апеляційної інстанції установлено, що:

- до складу податкового повідомлення рішення №/208 від 26.04.2012 року не увійшли операції позивача та ПП «Колон-Сервіс», ТОВ «Економікторг».

-податковим повідомленням рішенням № /209 від 26.04.2012 року позивачу збільшено податкові зобов`язання за операціями з: ПП «Колон-Сервіс» на суму 7585 грн (з якої: 6068 грн основний платіж та 1517 грн- штрафна санкція); ТОВ «Економікторг» на суму 11250 грн (з якої 9000 грн- основний платіж та 2250 грн штрафна санкція);

-податковим повідомленням рішенням №/207 від 26.04.2012 року позивачу збільшено податкові зобов`язання з ПДВ за операціями з ТОВ «Економікторг» на суму 9000 грн (з якої :7200 грн- основний платіж ПДВ та 1800 грн- штрафна санкція). Що стосується операції з ПП «Колон-Сервіс», то за даними приведених додаткових пояснень, податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операції з вказаним контрагентом не визначались.

За приведених фактичних обставин та зібраних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення в частині обумовлених вище нарахувань податкових зобов`язань за операціями позивача та ПП «Колон-Сервіс», ТОВ «Економікторг» є правомірними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в неповній мірі не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі № 2а-8068/12/1370 скасувати у частині:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № /209 від 26.04.2012 року про збільшення позивачу податкового зобов`язання за операціями з ПП «Колон-Сервіс» на суму 7585 грн (з якої: 6068 грн основний платіж та 1517 грн- штрафна санкція) та ТОВ «Економікторг» на суму 11250 грн (з якої 9000 грн- основний платіж та 2250 грн штрафна санкція);

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/207 від 26.04.2012 року про збільшення позивачу податкового зобов`язання з ПДВ за операціями з ТОВ «Економікторг» на суму 9000 грн (з якої: 7200 грн- основний платіж ПДВ та 1800 грн- штрафна санкція).

- у частині стягнення із Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» судового збору в сумі 322,04 грн.

Ухвалити у названій вище частині постанову, якою у задоволенні обумовлених позовних вимог відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Н. В. Ільчишин
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року