Справа № 600/3948/22-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3948/22-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

26 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування штрафу,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову №341136 від 05 жовтня 2022 року Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною постановою застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 цього Закону), відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону. На переконання позивача, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки перевізником забезпечено водія необхідною кількістю тахокарт, відтак під час перевірки були наявні усі документи передбачені ст.ст.34,48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Вказав, що обов`язок ведення тахокарти (реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв), за наявності тахографа в транспортному засобі покладений на водіїв.

Зазначив, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, на підставі якого винесена спірна постанова, складений однією особою, що на думку останнього ставить під сумнів легітимність такої перевірки в цілому.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 забезпечено дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та забезпечено водія необхідною кількістю тахокарт. Вказує, що у даній справі відслідковується протиправна поведінка водія. Вважає, що винесена Постанова прийнята з порушенням. а також без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності.

07 серпня 2023 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від представника Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті у якому він зазначив, що статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення. На переконання представника відповідача, положеннями спеціального Закону на перевізника покладено обов`язок забезпечити водія, а останнього - пред`явити для перевірки відповідні документи. Проте, на момент проведення перевірки посадовими особами відповідача встановлено, відсутність під час здійснення перевезення вантажу документів, зокрема: заповнених щоденних реєстраційних листків обліку робочого часу та полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, відповідальність за що передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 09.08.2022 року відповідачем проведено перевірку транспортного засобу позивача марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складено Акт №324712 від 09.08.2022 року, про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовані порушення вимог ст.34,48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема: перевезення вантажу за відсутності щоденних заповнених реєстраційних листків обліку робочого часу та полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті.

05.10.2022 року відповідачем прийнято постанову №341136, про застосування до позивача адміністративно господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. за порушення вимог ст.34,48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 зазначеного Закону.

Не погоджуючись з прийнятого постановою позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявний в матеріалах справи акт є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", що полягає у наданні послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, зокрема не заповненні тахокарти.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека).

Відповідно до п.1 вказаного Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 3,4 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Згідно з п.п.14,15 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53,56,57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Приписами п.п.20,21 Порядку №1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Положеннями ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені вимоги до автомобільного перевізника, зокрема, автомобільний перевізник повинен:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху;

- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Приписами ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до положень ч.2 ст.49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний:

- мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;

- перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;

- забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);

- дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (далі Інструкція №385).

Згідно п.1.3 Інструкції № 385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 2.4. Інструкції №385 встановлено, що транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1-2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Пунктом 3.3 Інструкції №385 зазначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім п.6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012; перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01.06.2013; перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.

Відповідно до п.1.2, п.1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів №340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно п.6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п.6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Як вбачається зі змісту акту перевірки №324712 від 09.08.2022 року державними інспекторами виявлено, що у водія ОСОБА_2 відсутні щоденні заповнені реєстраційні листки обліку робочого часу та поліс особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті. З огляду на зазначене 05.10.2022 року відповідачем прийнято постанову №341136, про застосування до позивача адміністративно господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. за порушення вимог ст.34,48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 частини 1 ст.60 зазначено вище Закону.

Як було зазначено вище, відповідно до положень абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 34 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, колегія суддів зауважує, що положення статей 34 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містять вимогу про необхідність наявності у водія транспортного засобу «щоденних реєстраційних листів обліку робочого часу» та необхідності пред`явлення таких документів під час перевірки.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу, що Закон України «Про автомобільний транспорт» містить положення визначення "реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти", однак визначення «щоденних реєстраційних листів обліку робочого часу» у зазначеному законі відсутнє.

Наявність в матеріалах справи протоколу адаптації тахографа до транспортного засобу, тахокарти (реєстраційний листок режиму праці та відпочинку водіїв) та відомості видачи тахокарт свідчить про те, що перевізником ОСОБА_1 забезпечено дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та забезпечення водія необхідною кількістю тахокарт.

Отже, позивачем вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, чого не було враховано судом першої інстанції (притягнуто до відповідальності без встановлення всіх обставин справи) та без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності (презумції невинуватості).

Суд першої інстанції при постановленні оскарженого рішення не надав оцінки наведеним обставинам, дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , як перевізника, у за порушенні вимог ст.34,48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 зазначеного Закону.

Щодо порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", в частині відсутності у позивача полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, то колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Пунктом 1 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 №959, передбачено, що цим Положенням визначається порядок здійснення обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (далі - водії), а саме: водіїв автомобільного, електротранспорту: машиністів і помічників машиністів поїздів (електровозів, тепловозів, дизель-поїздів).

Відповідно до пункту 2 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки; водії тільки на час обслуговування поїздки.

Положеннями пункту 3 зазначеного Положення визначено, що кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. У страховому полісі зазначається: вид обов`язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика; розміри страхового платежу та страхової суми.

Згідно з пунктом 4 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_3 надано до суду копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/2849253 від 05.06.2022, строк дії договору 15.06.2022 по 14.06.2023.

Також встановлено, що акт перевірки містить зауваження водія в якому зазначено про не погодження з викладеним у даному акті, зокрема й щодо відсутності зазначених у Акті №324712 від 09.08.2022 року порушень.

Отже, матеріалами справи у їх сукупності підтверджено, що у позивача станом на дату перевірки наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідачем не надано до суду першої та апеляційної інстанції доказів спростування зазначеного.

Згідно з ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова №341136 від 05 жовтня 2022 року Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. є протиправною та підлягає до скасуванню.

Визначаючись щодо стягнення судових витрат колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви відповідно до платіжного доручення №132 від 16.11.2022 року у розмірі 992,40 грн. та сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 30.06.2023 року у розмірі 1488.60 грн.

Щодо стягнення орієнтовних витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., то колегія суддів приходить до висновку, що такі задоволенню не підлягають, з огляду на відсутність підтверджуючих документів щодо їх понесення, а саме: засвідчену копію Договору про надання правничої допомоги, засвідчену копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги, квитанцію про оплату наданих послуг, тощо.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, суд має повно, всебічно і об`єктивно з`ясувати обставини кожної справи, вирішуючи її в точній відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п.1-4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 341136 від 05 жовтня 2022 року Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ,за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.