Справа № 440/1778/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 р. Справа № 440/1778/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Диканської селищної ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 04.05.23 по справі № 440/1778/23

за позовом ОСОБА_1

до Диканської селищної ради , Виконавчого комітету Диканської селищної ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Диканської селищної ради, Виконавчого комітету Диканської селищної ради (далі за текстом також відповідачі), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати вихідної допомоги позивачу;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги позивачу у розмірі 206718,63 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2022 року по дату прийняття рішення суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Диканської селищної ради щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 в розмірі, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язано Виконавчий комітет Диканської селищної ради здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 206 718,63 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Диканської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4006,32 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Виконавчий комітет Диканської селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи та зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не враховано, що припинення повноважень секретаря селищної ради не ототожнюється з припиненням повноважень посадової особи, до якої застосовуються приписи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в силу того, що секретар селищної ради, як посадова особа органу місцевого самоврядування, обирається та звільняється відповідно до спеціального законодавства, а отже до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 44 КЗпП України. Відтак, на думку відповідача, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норму матеріального права (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП), яка не підлягала застосуванню. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини прийняття рішення № 4 від 30.11.2022.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем норм діючого законодавства та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Диканська селищна рада у відзиві на апеляційну скаргу повністю підтримала її вимоги та просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 26 листопада 2020 року позивача обрано на посаду секретаря Диканської селищної ради (рішення першої сесії Диканської селищної ради № 4 від 26 листопада 2020 року).

З 01 березня 2022 року позивача увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (розпорядження голови Диканської селищної ради № 41-ос від 01 березня 2022 року).

Рішенням Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року достроково припинено повноваження секретаря Диканської селищної ради Олійника О. О.

Розпорядженням Виконавчого комітету Диканської селищної ради № 340-ос від 02 грудня 2022 року наказано відділу бухгалтерського обліку, звітності та адміністративно-господарського забезпечення здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником ОСОБА_1 шляхом виплати йому компенсації за невикористані дні основної щорічної оплачуваної відпустки (24 дні).

06 грудня 2022 року позивач звернувся до Диканської селищної ради із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу при звільненні на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП.

Ігнорування відповідачами зазначеної заяви стало підставою звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з того, що повноваження позивача припинено, в тому числі, й на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яка не містить жодних застережень стосовно неможливості поширення її вимог на посадових осіб місцевого самоврядування, дійшов висновку про наявність підстав для виплати позивачу вихідної допомоги відповідно до положень статті 44 КЗпП України у сумі 206 718,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 07 червня 2006 року, № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-ІІІ) посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з частиною першою статті 3 цього Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України (стаття 20 Закону № 2493-ІІІ).

Судом установлено, що позивач до дня звільнення мав статус посадової особи місцевого самоврядування в розумінні статті 2, 3 Закону № 2493-ІІІ і його повноваження місцева рада припинила на підставі рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року "Про дострокове припинення повноважень секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 ".

Водночас посада, на якій перебував позивач, передбачає обмеження щодо сумісництва і перебування на ній обмежено строком, не лише тим, на який обирається посадова особа та/або орган місцевого самоврядування, але й настанням інших обставин, з якими закон пов`язує припинення повноважень органу місцевого самоврядування та/або посадової особи місцевого самоврядування.

Відтак проходження служби в органах місцевого самоврядування має свої особливості, а засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є предметом спеціального законодавчого регулювання.

Отже до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

Стаття 41 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Частиною першою статті 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як убачається з матеріалів справи, за змістом рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року достроково припинено повноваження секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 на підставі частини п`ятої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування" та пункту п`ятого статті 41 КЗпП України (а.с. 25).

Враховуючи те, що повноваження позивача припинено, в тому числі, й на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виплати позивачу вихідної допомоги відповідно до положень статті 44 КЗпП України, оскільки з урахуванням відсутності у відповідача жодних правових підстав щодо невиплати позивачу вихідної допомоги, бездіяльність відповідача щодо її виплати є протиправною.

При цьому доводи апеляційної скарги стосовно неможливості звільнення позивача з посади відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України і, як наслідок, неможливості застосування наслідків, передбачених статті 44 КЗпП України, а також про те, що спірне розпорядження оформлене і підписане позивачем як головуючим на тридцять сьомій сесії восьмого скликання Диканської селищної ради власноручно, є неприйнятними, оскільки питання правомірності звільнення позивача з посади у зв`язку з припиненням його повноважень згідно з рішенням Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року, так само як і правомірність оформлення цього рішення, не є спірними у цій справі.

Посилання відповідача на неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не спростовує того, що відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 16, зворот) та рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року достроково припинено повноваження секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 на підставі частини п`ятої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування" та п. 5 ст. 41 КЗпП України (а.с. 25).

Неправильність або неточність запису в трудовій книжці позивача у порядку, визначеному Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 93 року № 58, відповідачами не підтверджено, під час розгляду справи не встановлено.

На час вирішення спору, що є предметом розгляду в цій справі, рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року у встановленому порядку не оскаржувалось, не скасоване, протиправним не визнане, а відтак має статус чинного, у зв`язку із чим підлягає обов`язковому та безумовному виконанню.

До того ж, стаття 41 КЗпП України не містить жодних застережень стосовно неможливості поширення її вимог на посадових осіб місцевого самоврядування.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні.

Що стосується визначення розміру вихідної допомоги, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Абзацами 3 та 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абзаців 3 та 4 пункту 8 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, № 100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За матеріалами справи вбачається, що розпорядженням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 01 березня 2022 року, № 41-ос увільнено ОСОБА_1 , секретаря Диканської селищної ради, від роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки з 01 березня 2022 року позивач не працював, відповідно для розрахунку середньої заробітної плати береться період січень-лютий 2022 року.

Відповідно до Довідки про середню заробітну плату від 21 березня 2023 року № 04-39/8, середньоденна заробітна плата складає = (30750,00 грн + 7709,21 грн)/(19 р.дн.+5 р.дн.) = 38459,21 грн/24 р. дн = 1602,47 грн.

Середньомісячне число робочих днів = (22+21) / 2 = 21,5 р. дн.

Середня місячна заробітна плата = 1602,47 грн х 21,5 р. дн. = 34 453,105 грн.

Отже сума вихідної допомоги становить - 34 453,105 грн х 6 міс. = 206 718,63 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні в сумі 206 718,63 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем в апеляційній скарзі не наведено міркувань щодо правомірності висновків суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши зазначені вище норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Диканської селищної ради - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі № 440/1778/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова