Справа № 160/3577/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/3577/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року (суддя Боженка Н.В.) в справі № 160/3577/23 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (далі ДДУВС) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі ГУПН), про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, в розмірі 78 148,61 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 78 148,61 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 123 КАС України, адже позивач дізнався про її звільнення з Національної поліції 09 січня 2023 року, а з цим позовом звернувся до суду 21 лютого 2023 року, доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем не надано, тому суд першої інстанції мав залишити без розгляду позовну заяву.

Крім того, вважає позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволені, оскільки приписи Конституції України, Конвенції про примусову чи обов`язкову працю № 29 від 10 серпня 1956 року, яка ратифікована Україною, які забороняють примусову працю, мають вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про Національну поліцію» та постанова Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261.

Вважає подані позивачем докази неналежними, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, квитанції, розрахунків щодо розміру витрат на утримання конкретної особи, із зазначенням методології отримання відповідних сум, на підтвердження заявлення до стягнення розміру витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДДУВС від 01 серпня 2018 року № 159ос відповідача зараховано з 10 серпня 2018 року курсантом першого курсу ДДУВС, присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції», факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування.

Згідно з контрактом про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 10 серпня 2018 року №5323 відповідач як виконавець, ГУНП в Донецькій області як замовник та відповідач як особа уклали цей контракт щодо підготовки за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» за спеціальністю 081 Право. Відповідно до п. 3.5 розділу ІІ цього контракту відповідач зобов`язалася у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України Про Національну поліцію в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку. Пунктом 9 розділу IV цього контракту передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30 червня 2025 року. Цей контракт розповсюджується на відносини, що виникли з моменту зарахування особи на навчання та дії протягом 3-х років з дати призначення особи на посаду замовником. В частині відшкодування особою витрат на її утримання контракт діє протягом трьох років з моменту, коли виконавцю стало відомо про невиконання особою взятих на себе зобов`язань.

Наказом позивача від 02 березня 2022 року № 48ос відповідача із ступенем вищої освіти «бакалавр» направлено у розпорядження з 06 березня 2022 року для призначення на посади згідно з отриманим фахом.

Наказом ГУНП від 08 серпня 2022 року № 739о/с ОСОБА_1 , яка прибула з ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції, призначено на посаду слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції.

На підставі рапорту відповідача від 24 жовтня 2022 року наказом ГУНП від 14 листопада 2022 року № 988о/с лейтенанта поліції слідчого слідчого відділення відділення поліції № 7 Дніпровського РУП ОСОБА_1 звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

ГУНП направлено відповідачу повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в ВНЗ із специфічними умовами навчання, від 11 листопада 2022 року № 43/20-1548, з яким відповідач ознайомлена 15 листопада 2022 року.

Листом від 25 грудня 2022 року № 20/6-3007 ГУНП повідомило позивача про звільнення відповідача зі служби, яке отримано позивачем 09 січня 2023 року.

Листом від 06 лютого 2023 року позивач направив відповідачу повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням під час навчання, із зазначенням суми витрат 78 148,61 грн., разом з довідкою-розрахунком таких витрат та інформацією про спосіб оплати (банківські реквізити). Також повідомлено про можливість укласти договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу терміном на 1 рік, який може бути продовжено, в разі несплати суми заборгованості витрат на утримання відповідача під час навчання відповідне питання вирішуватиметься в судовому порядку.

Суд першої інстанції першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відшкодуванню підлягають всі види витрат, пов`язаних з утриманням відповідача під час її навчання у позивача в період з 2018 по 2022 рік, включно із витратами на грошове забезпечення, та вказав на доведеність належними доказами факту понесення позивачем таких витрат, доведеністю факту укладання відповідачем контракту на навчання.

Суд визнає приведений висновок частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом ДДУВС від 01 серпня 2018 року № 159ос ОСОБА_1 зараховано з 10 серпня 2018 року курсантом першого курсу ДДУВС, присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції», факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування (а.с. 6).

10 серпня 2018 року між ДДУВС як виконавцем, ГУНП в Донецькій області як замовником та рядовим поліції ОСОБА_1 укладено контракт № 5323 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 113), а саме з підготовки за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» за спеціальністю 081 Право.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІ цього контракту відповідач зобов`язалася у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку. Пунктом 9 розділу IV цього контракту передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30 червня 2025 року. Цей контракт розповсюджується на відносини, що виникли з моменту зарахування особи на навчання та дії протягом 3-х років з дати призначення особи на посаду замовником. В частині відшкодування особою витрат на її утримання контракт діє протягом трьох років з моменту, коли виконавцю стало відомо про невиконання особою взятих на себе зобов`язань.

Наказом ДДУВС від 02 березня 2022 року № 48ос ДДУВС із ступенем вищої освіти «бакалавр» ОСОБА_1 направлено у розпорядження ГУНП в Донецькій області з 06 березня 2022 року для призначення на посади згідно з отриманим фахом (а.с. 7).

Наказом ГУНП від 08 серпня 2022 року № 739о/с ОСОБА_1 , яка прибула з ГУНП в Донецькій області, лейтенанта поліції, призначено на посаду слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції (а.с. 8).

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 24 жовтня 2022 року (а.с. 9) наказом ГУНП від 14 листопада 2022 року № 988о/с лейтенанта поліції слідчого слідчого відділення відділення поліції № 7 Дніпровського РУП ОСОБА_1 звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 12).

ГУНП направлено відповідачу повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в ВНЗ із специфічними умовами навчання, від 11 листопада 2022 року № 43/20-1548, з яким відповідач ознайомлена 15 листопада 2022 року (а.с. 24).

Листом від 26 грудня 2022 року № 20/6-3007 ГУНП повідомило ДДУВС про звільнення відповідача зі служби, яке отримано позивачем 09 січня 2023 року (а.с. 25). Цей лист містить відмітку про реєстрацію в ДДУВС 09 січня 2023 року.

Листом від 06 лютого 2023 року позивач направив відповідачу повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням під час навчання, із зазначенням суми витрат 78 148,61 грн., разом з довідкою-розрахунком таких витрат та інформацією про спосіб оплати (банківські реквізити). Також повідомлено про можливість укласти договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу терміном на 1 рік, який може бути продовжено, в разі несплати суми заборгованості витрат на утримання відповідача під час навчання відповідне питання вирішуватиметься в судовому порядку (а.с. 26).

Фактичні витрати, пов`язані з утриманням позивача в вищому навчальному закладі, становлять 78 148,61 грн. і складаються з витрат по грошовому забезпеченню 20 997,44 грн., витрат по продовольчому забезпеченню 27 530,04 грн., по теплоенергії 6 128,65 грн., по водопостачанню та водовідведенню 2 960,21 грн., по електроенергії 3 332,99 грн., по медичному забезпеченню 222,44 грн. (а.с. 14).

Факт понесення позивачем витрат на утримання ОСОБА_1 під час навчання підтверджено довідками-розрахунками (а.с. 13, 15-20, 134, 146-152), арматурною карткою (а.с. 135), роздавальними відомостями (а.с. 136-145), довідкою про фактично отримане грошове забезпечення (а.с. 153).

З позовом ДДУВС звернувся до суду 21 лютого 2023 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин другої, четвертої - п`ятої статті 74 Закону №580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 (далі Порядок № 261).

Пунктом 3 Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Пунктом 5 Порядку № 261 визначено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

За змістом пункту 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Стосовно питання дотримання позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ДДУВС про поновлення строку звернення до суду та клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Суд першої інстанції в цій ухвалі дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Насамперед суд вказує на те, що апелянтом зроблено невірне посилання на норму процесуального права, якою встановлено строк звернення до суду у спорах про проходження публічної служби (частина п`ята статті 123 КАС України).

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзаців першого та другого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 360/917/19, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції наказом ГУНП від 14 листопада 2022 року № 988о/с.

Листом від 26 грудня 2022 року № 20/6-3007, який отримано ДДУВС 09 січня 2023 року, ГУНП повідомило ДДУВС про звільнення відповідача зі служби в поліції.

ДДУВС направлено відповідачу 06 лютого 2023 року повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням під час навчання, із зазначенням суми витрат 78 148,61 грн., разом з довідкою-розрахунком таких витрат та інформацією про спосіб оплати (банківські реквізити).

Оскільки Порядком № 261, який є тим нормативно-правовим актом, який відповідно до вимог Закону № 580-VIII визначає порядок відшкодування витрат на навчання у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, чітко унормовано процедуру такого відшкодування, яка, в свою чергу, передбачає направлення особі повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, а таке повідомлення направлено відповідачу позивачем 06 лютого 2023 року, то є правильним висновок суду першої інстанції, що звернувшись до суду з цим позовом 21 лютого 2023 року, позивачем дотримано строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Доводи апелянта з цього питання спростовані приведеними вище висновками суду.

Також у спростування доводів апелянта суд вважає за необхідне зауважити таке.

За положеннями абзацу другого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким строком в межах спірних правовідносин є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС.

Разом з тим, такий місячний строк має обчислюватися з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення позову, якими є відмова особи відшкодувати навчальному закладі відповідні кошти.

Стосовно суті позовних вимог суд вказує наступне.

Як вказано вище, фактичні витрати, пов`язані з утриманням позивача в вищому навчальному закладі, становлять 78 148,61 грн. і складаються з витрат по грошовому забезпеченню 20 997,44 грн.; витрат по продовольчому забезпеченню 27 530,04 грн., по теплоенергії 6 128,65 грн., по водопостачанню та водовідведенню 2 960,21 грн., по електроенергії 3 332,99 грн., по медичному забезпеченню 222,44 грн.

Факт понесення позивачем витрат на утримання ОСОБА_1 під час навчання підтверджено відповідними довідками-розрахунками (а.с. 13, 15-20, 134, 146-152), арматурною карткою (а.с. 135), роздавальними відомостями (а.с. 136-145), довідкою про фактично отримане грошове забезпечення (а.с. 153).

Доводи апелянта про те, що зазначені докази не є належними, допустимими, достатніми, а позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, квитанцій, розрахунків щодо розміру витрат на утримання конкретної особи, із зазначенням методології отримання відповідних сум, суд відхиляє та вказує, що в контексті застосування Порядку № 261 належним доказом понесення позивачем витрат на навчання відповідача є довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка складається на підставі розрахунків витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах, які здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю, та розрахунків комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, які здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Позивачем відповідними довідками-розрахунками підтверджено розмір фактичних витрат, що відповідає Порядку № 261, а підтвердження таких фактичних витрат первинними бухгалтерськими документами, квитанціями та розрахунками на конкретно визначену особу Порядком № 261 не вимагається.

Крім того, на думку суду, є фізично неможливим здійснення обліку витрат, зокрема, на споживання конкретно визначеною особою послуг з водопостачання та водовідведення, електроенергії, теплоенергії, продовольчого забезпечення.

Таким чином, доводи відповідача щодо не підтвердження належними доказами понесених витрат є незмістовними.

Посилання апелянта на приписи Конституції України, Конвенції про примусову чи обов`язкову працю № 29 від 10 серпня 1956 року, яка ратифікована Україною, які забороняють примусову працю, мають вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про Національну поліцію» та постанова Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, суд відхиляє, та вказує, що відповідач, добровільно уклавши контракт від 10 серпня 2018 року №3523, зобов`язалася відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі у разі порушення умов контракту.

Відповідач звільнена за власним бажанням з органів Національної поліції України до спливу трирічного строку, який обчислювався з моменту завершення навчання у вищому навчальному закладі, визначеному ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про наявність у останньої обов`язку по відшкодуванню МВС витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі, а саме з витрат по продовольчому забезпеченню 27 530,04 грн., по теплоенергії 6 128,65 грн., по водопостачанню та водовідведенню 2 960,21 грн., по електроенергії 3 332,99 грн., по медичному забезпеченню 222,44 грн.

Разом з тим, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат по грошовому забезпеченню.

Пунктом 4 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06 квітня 2016 року № 260, (далі Порядок № 260) передбачено, що грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади (зарахованих у розпорядження) в Національній поліції, та здобувачам ЗВО.

Відповідно до пункту 5 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення курсантів ЗВО, яких вперше прийнято на службу в поліцію, складається з посадового окладу.

Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку № 260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Пунктом 13 розділу І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

Грошове забезпечення за своєю суттю є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту поліцейського.

Пунктом 22 розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення, виплачене відповідно до законодавства, яке діяло на дату виплати, поверненню не підлягає.

Відтак, оскільки положеннями Порядку № 260, передбачено, що виплачене грошове забезпечення поверненню не підлягає, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що отримане відповідачем грошове забезпечення має бути відшкодоване (повернуто).

На користь такого висновку свідчать й приписи пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, позаяк судом не встановлено недобросовісної поведінки відповідача, рахункової помилки позивача.

Посилання позивача, підтримані судом першої інстанції, на добровільне взяття відповідачем на себе зобов`язань про відшкодування витрат у разі порушення умов контракту (в частині витрат на грошове забезпечення) не спростовує приведених вище висновків суду стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат з грошового забезпечення.

Таким чином, грошове утримання у розмірі 20 997,44 грн. виплачено відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останньої або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до існування відповідача, з огляду на відсутність в неї будь-яких інших доходів, що зважаючи на приписи статті 1215 Цивільного кодексу України та пункту 22 розділу І Порядку № 260, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу наведеної суми.

Відповідну правову позицію підтримав і Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 617/640/16-ц, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині та ухвалення в скасованій частині нового рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків встановлених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року в справі № 160/3577/23 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року в справі № 160/3577/23 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрат, пов`язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у вигляді виплаченого грошового забезпечення в сумі 20 997,44 грн. та в задоволенні наведеної частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 26 вересня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко