Справа № 400/2058/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Домусчі С.Д.
26 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2058/23
По справі за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі № 400/2058/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії,
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 апеляційна скарга Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки задоволена частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі № 400/2058/23 скасоване, ухвалена нова постанову, якою позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Із законністю постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 не погоджуюсь з огляду на таке.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про залишення позову без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, який встановлений ст. 122 КАС України.

При цьому суд апеляційної інстанції застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах цього суду від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Вважаю застосування у справі №400/2058/23 зазначених правових позицій помилковим з огляду на таке.

Позивачем у справі №400/2058/23, судове рішення в якій переглядається апеляційним судом, є фізична особа пенсіонер, який отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, відповідачем є Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, а предметом спору є:

- основна вимога, оскарження відмови Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (оформленої листом від 30.01.2023) щодо не видачі позивачу оновленої довідки для проведення перерахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та у непідготовці та ненаданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2023 для перерахунку пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022.

- похідна вимога, вимога, направлена на відновлення порушеного права, а саме про зобов`язання Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки перерахувати розмір грошового забезпечення позивачу, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та підготувати і надати до Головного управління пенсійного фонду України у Миколаївській області нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій позивачу, станом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022.

У справі №809/1087/17 в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 28.03.2018, предметом касаційного перегляду була ухвала Івано-франківського окружного адміністративного суду від 04.08.2017 про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, якою залишена без змін ухвала суду першої інстанції. При цьому відповідачем у справі №809/1087/17 є Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, а предметом спору є наказ про застосування дисциплінарного стягнення, наказ про звільнення, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже у справах №400/2058/23 та №809/1087/17 різні сторони, різний предмет спору та різне правове регулювання спірних правовідносин, отже відсутня подібність правовідносин у цих справах.

У справі №815/91/18 в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 22.11.2018, предметом касаційного перегляду була ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018, якою залишена без змін ухвала суду першої інстанції. При цьому позивачем у справі №815/91/18 був керівник Одеської місцевої прокуратури №3, відповідачем Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, а предметом спору були вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта к експлуатації.

Отже у справах №400/2058/23 та №815/91/18 різні сторони, різний предмет спору та різне правове регулювання спірних правовідносин, отже відсутня подібність правовідносин у цих справах.

У справі №240/12017/19, в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 31.03.2021, предметом касаційного перегляду була ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020, якою залишена без змін ухвала суду першої інстанції. При цьому фізична особа пенсіонер, яка отримує пенсію відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а предметом спору є протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у проведені перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 до 02.08.2014, та зобов`язання провести відповідний перерахунок пенсії з дотриманням вимог Закону України від 28.02.1991 № 796-XII.

Звертаю увагу також і на те, що формуючи правову позицію у справі №240/12017/19, Верховний Суд виходив з того, що спірні правовідносини стосуються порушення права на отримання належного, на думку позивача, розміру пенсії, внаслідок чого позивач пенсіонер, який щомісяця отримує пенсію, мав бути обізнаним про її розмір, і саме тому отримання від територіального пенсійного органу листа відмови у проведені перерахунку пенсії не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Вказував Верховний Суд і на те, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже у справах №400/2058/23 та №240/12017/19 різні сторони, різний предмет спору та різне правове регулювання спірних правовідносин, отже відсутня подібність правовідносин у цих справах.

У справі №380/14933/22, в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 12.04.2023, предметом касаційного перегляду є ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022, якою позов повернутий позивачеві у зв`язку із пропуском без поважних причин строку звернення до суду, та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2023, якою залишена без змін ухвала суду першої інстанції.

При цьому позивачем у справі №380/14933/22 є фізична особа пенсіонер, який отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, відповідачем Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, а предметом спору є:

- основна вимога, вимога визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виготовленні та не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та позивачу довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим врахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для перерахунку розміру пенсії із 01 лютого 2020 року, 01 лютого 2021 року та 01 лютого 2022 року;

- похідна вимога, вимога направлена на відновлення порушеного права, а саме про зобов`язання скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та на адресу позивача довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим врахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для перерахунку розміру пенсії із 01 лютого 2020 року, 01 лютого 2021 року та 01 лютого 2022 року.

Отже у справах №400/2058/23 та №380/14933/22 тотожними можливо вважати сторони та похідні вимоги, але не предмет спору, оскільки у справі №400/2058/23 основною вимогою є оскарження відмови, оформленої листом від 30.01.2023, а у справі №380/14933/22 основною вимогою є оскарження бездіяльності допущеної відповідачем станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, про яку, як вказує позивач він дізнався з листа відповідача датованого 19.09.2022, при цьому сама відмова оформлена листом від 19.09.2022 не є предметом судового оскарження.

Як вбачається зі змісту постанови ВС у справі №380/14933/22 від 12.04.2023, Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилався, окрім іншого, і на правові висновки, які були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18, та які стосуються загального правилу обчислення строку звернення до суду, а також тлумачення поняття «повинна була знати» у сукупності з цілями інституту строків в адміністративному процесі.

Також у постанові ВС у справі №380/14933/22 від 12.04.2023, суд касаційної інстанції, вказуючи на предмет позову оскарження бездіяльності відповідача, посилався і на правовий висновок, викладений у постанові верховного Суду від 31.03.2021 у справі 240/12017/19.

Отже, на мою думку, у справі №400/2058/23 та №380/14933/22 різний предмет спору, а саме у справі №400/2058/23 оскаржуються конкретні дії, вчинені у конкретний час (30.01.2023), а у справі №380/14933/22 оскаржується тривала бездіяльність (з 01.01.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022), при цьому у справі №400/2058/23 позивач звернувся до суду з позовом 08.02.2023 в межах шести місяців з дати вчинення оскаржуваної дії, а у справі №380/14933/22 позивач звернувся до суду з позовом 20.10.2022, поза межами шестимісячного строку звернення до суду з моменту настання бездіяльності відповідача.

За вказаних обставин, вважаю, що різний предмет спору (різні основні вимоги), характер спірних правовідносин та предмет доказування, свідчить про відсутність подібності у спірних правовідносинах у цих справах.

Також, вважаю, що однаковість (тотожність) похідних вимог, не може бути підставою для застосування апеляційним судом в цій справі правових висновків Верховного Суду, які викладені у постановах цього суду від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

За приписами п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У справі № 400/2058/23, позов в якій був поданий 08.03.2023, задоволення похідної вимоги - зобов`язання видати довідки, беззаперечно залежить від задоволення основної вимог визнання протиправними дій, вчинених, відповідно до змісту позову, 30.01.2023.

На мою думку позов у справі № 400/2058/23 був поданий з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду, який встановлений ч. 2 т. 122 КАС України,

Отже, суд апеляційної інстанції, за відсутності фактичних обставин для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та помилкового застосування висновків Верховного Суду, неправильно застосував норми процесуального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції та залишив позов без розгляду.

Вважаю, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі № 400/2058/23 мало бути переглянуте апеляційним судом по суті з ухваленням відповідного судового рішення.

Суддя С.Д. Домусчі