Справа № 420/6750/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6750/23

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

31 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка мала вираз у відмові у здійсненні перерахунку, призначеного позивачу довічного грошового утримання судді у відставці визначеного за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року з урахуванням стажу судді - 23 роки 11 місяців 08 днів, який був встановлений рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок, призначеного позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, визначеного за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року з урахуванням стажу судді - 23 роки 11 місяців 08 днів, який був встановлений рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року, починаючи з 23.11.2021 року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя № 722/0/15-18 від 13.03.2018 року позивач був звільнений з посади судді Апеляційного суду Херсонської області у зв`язку із поданням заяви про відставку. Згідно розрахунку стажу судді № 08-31/10/2018-Вих, виданого Апеляційним судом Херсонської області 28.03.2018 року, стаж позивача, з якого має обраховуватись довічне грошове утримання судді, становить 23 роки 8 місяців 6 днів, з яких 20 років 8 місяців і 28 днів робота безпосередньо на посаді судді і 2 роки 11 місяців і 8 днів служба у Збройних Силах СРСР.

Позивач вказував, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 540/1192/19 встановлено, що його стаж, який дає право на нарахування та отримання довічного грошового утримання судді становить 23 роки 8 місяців і 6 днів, тому щомісячне довічне грошове утримання має нараховуватись та виплачуватись у розмірі 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Однак, відповідачем здійснюється нарахування та виплата щомісячного довічного грошового утримання позивачу виходячи з 20 років стажу без врахування стажу, встановленого рішенням суду - 23 роки 8 місяців і 6 днів. На звернення позивача пенсійний орган повідомив, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання становить 50 % з урахуванням стажу 20 років 08 місяців.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що довічне грошове утримання збільшується за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а не на іншій будь-якій посаді, яка зараховується до загального стажу роботи. Розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача з 27.04.2022 складає 92488,00 грн = 184976,00 грн х 50 % (стаття 142 Закону). Відповідач вказав, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, однак при обчисленні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має враховуватись лише стаж роботи на посаді судді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, апелянт зазначив, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року у справі № 540/1192/19 встановлено факт, що стаж на підставі якого має нараховуватися та виплачуватися його довічне щомісячне грошове утримання як судді у відставці становить 23 роки 8 місяців 6 днів, що у відсотковому показнику складає 56 %, а не 50 % як протиправно вважає та обраховує відповідач.

Крім того, апелянт вказує, що позовні вимоги про визнання чи встановлення саме страхового стажу для призначення та виплати пенсії ним не заявлялися жодного разу, а відтак і не були предметом судового розгляду, оскільки він не досяг пенсійного віку. У той же час позивач скористався своїм правом на відставку за наявності відповідного для цього стажу.

Додатково апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи невірно визначив предмет судового спору та замість з`ясування наявності чи відсутності протиправності пенсійного органу щодо відмови у здійсненні перерахунку грошового утримання, розглянув питання стосовно належності у позивача права на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % суддівської винагороди.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

13 березня 2018 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення № 722/0/15-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Херсонської області у відставку (а.с. 29).

27 березня 2018 року Апеляційним судом Херсонської області видано наказ № 35-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Херсонської області 28 березня 2018 року у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с. 30).

28 березня 2018 року Апеляційним судом Херсонської області здійснено розрахунок стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 23 роки 08 місяців 06 днів, у тому числі: служба в армії (11.11.1987 року - 18.10.1990 року) 02 роки 11 місяців 08 днів, суддя Дніпровського районного суду м. Херсона (02.07.1997 року - 06.08.2001 року) 04 роки 01 місяць 05 днів, суддя Апеляційного суду Херсонської області (06.08.2001 року - 28.03.2018 року) 16 років 07 місяців 23 дні (а.с. 28).

31 травня 2021 року Херсонським апеляційним судом виготовлено довідку № 596/21 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 року складає - 184976,00 грн, у тому числі посадовий оклад 115610,00 грн та доплата за вислугу років 69366,00 грн (а.с. 25).

20 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про належне нарахування довічного грошового утримання судді у відставці, у якій позивач просив пенсійний орган здійснювати нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності до рішень Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року та від 23.11.2022 року у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що у грошовому виразі становить 103 586 грн 56 коп (а.с. 7).

Листом за № 1217-535/К-02/8-2100/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило, що стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обраховано у розмірі 20 років 08 місяців, оскільки період проходження строкової служби у складі Збройних Сил СРСР з 11.11.1987 по 18.10.1990 у розмірі 2 роки 11 місяців 08 днів було взято в розрахунок для визначення розміру довічного грошового утримання на підставі рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 540/1192/19. Розмір щомісячного довічного грошового утримання з 27.04.2022 року складає 92488,00 грн 184976,00 грн*50% (стаття 142 Закону) (а.с. 8).

Не погоджуючись із наданою відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко та недвозначно передбачено, що довічне грошове утримання судді збільшується на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, отже відповідач вірно вирахував таке утримання у сумі 92488 грн (50 % від 184976 грн), адже позивач відпрацював на посаді судді повних 20 років.

При цьому, суд також вказав, що жодне із згаданих позивачем судових рішень на його користь не встановлювало, що йому згідно ст.142 Закону №1402 підлягає нарахуванню грошове утримання судді у відставці у розмірі 56 відсотків від суми суддівської винагороди, визначеної у довідці №596/21 від 31.05.2021 року, виданої Херсонським апеляційним судом.

Також суд відхилив доводи позивача стосовно встановлення факту належності йому права на отримання довічного утримання виходячи з 56 відсотків суддівської винагороди з урахуванням стажу 23 роки 11 місяців 08 днів, позаяк у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року у справі № 540/1192/19 констатація такого у резолютивній частині не мала місце.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII).

Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.

Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Таким чином, наявне правове регулювання та правові висновки Конституційного Суду України дають суду апеляційної інстанції можливість зробити висновок, що держава гарантує кожному судді, який йде у відставку належне щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого у свою чергу залежить зокрема від суддівського стажу.

З матеріалів справи слідує, що стаж ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 23 роки 08 місяців 06 днів, у тому числі: служба в армії (11.11.1987 року - 18.10.1990 року) 02 роки 11 місяців 08 днів, суддя Дніпровського районного суду м. Херсона (02.07.1997 року - 06.08.2001 року) 04 роки 01 місяць 05 днів, суддя Апеляційного суду Херсонської області (06.08.2001 року - 28.03.2018 року) 16 років 07 місяців 23 дні (а.с. 28).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі № 540/1192/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби у складі Збройних Сил СРСР з 11 листопада 1987 року по 18 жовтня 1990 року - 2 роки 11 місяців 08 днів.

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що станом на момент звільнення ОСОБА_1 у відставку його стаж складав 23 роки 8 місяців 6 днів.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі № 540/1192/19 набрало законної сили 03 вересня 2019 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 540/5081/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 11.08.2021 року № 5620/03-16 про відмову в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 31.05.2021 року № 596/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 31.05.2021 року № 596/21, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% від суддівської винагороди з урахуванням стажу судді 23 роки 11 місяців 8 днів, суд дійшов висновку про передчасність таких вимог, оскільки такі заявлені на майбутнє. При цьому, судом було констатовано, що питання стосовно стажу ОСОБА_1 визначено рішенням суду від 22.07.2019 року (справа № 540/1192/19).

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 540/5081/21 набрало законної сили 27 квітня 2022 року (а.с. 3-6).

Отже, враховуючи встановлені обставини та наявне правове регулювання, суд апеляційної інстанції робить висновок, що при здійсненні перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Херсонського апеляційного суду № 596/21 від 31 травня 2021 року пенсійний орган повинен був виходити з показника стажу у 23 роки 11 місяців 8 днів, а не 20 років 08 місяців, що відповідно становить 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок, що відповідач вірно вирахував довічне грошове утримання позивача в розмірі 50 %, адже позивач відпрацював на посаді судді повних 20 років. Помилковість такого висновку суду першої інстанції полягає у тому, що законодавство не розмежовує поняття «суддівський стаж» в розрізі його правозастосування (чи то при звільненні, чи то при обрахунку суми «щомісячного довічного утримання»). З урахуванням того, що суддівський стаж позивача загалом становить 23 роки 11 місяців 8 днів, що не спростовано відповідачем, то розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 має становити 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує на непослідовність дій відповідача щодо визначення розміру щомісячного грошового утримання позивача, оскільки при здійсненні перерахунку на підставі довідки № 150 від 06.09.2018 року пенсійний орган виходив із показника у 23 роки 08 місяців 6 днів, натомість при надходженні чергової оновленої довідки № 596/21 у 2021 році відповідач застосував вже показник стажу у 20 років 08 місяців.

До того ж, колегія суддів враховує і те, що відповідач у листі № 1217-535/К-02/8-2100/23 від 21 лютого 2023 року визнає, що суддівський стаж роботи позивача становить 23 роки 8 місяців 6 днів (а.с. 8), а тому обрахунок розміру щомісячного грошового утримання виходячи з 50 % є протиправним та не відповідає наявному суддівському стажу ОСОБА_1 .

Судова колегія також звертає увагу, що буквальне тлумачення судом першої інстанції ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» нівелює право позивача на правильне визначення розміру його щомісячного грошового довічного утримання позаяк суддівський стаж для судді у відставці визначається не лише за посадою судді, а додатково враховується й стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

При розгляді справи, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правові висновки Верховного Суду викладених у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21, відповідно до яких період проходження строкової військової служби, навчання в інституті підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, який надає право також і щодо нарахування довічного грошового утримання судді у відповідному відсотку від розміру суддівської винагороди.

Отже, наявне правове регулювання спірних правовідносин зобов`язує пенсійний орган при визначенні розміру відсотка щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці брати до уваги загальний суддівський стаж, що відповідатиме статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, судова колегія враховує, що суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Разом із тим, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта, що судом першої інстанції невірно визначено предмет спору, оскільки для встановлення наявності чи відсутності в діях відповідача ознак протиправності, суд у даній справі повинен був встановити чи має позивач право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % суддівської винагороди.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок довічного грошового утримання з 23.11.2021 року з урахуванням виплачених сум, судова колегія зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 540/5081/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 31.05.2021 року № 596/21, з урахуванням фактично виплачених сум.

Разом із тим, судом при розгляді справи № 540/5081/21 було встановлено, що у ОСОБА_1 виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 01.01.2021 року (а.с. 5).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання судового рішення відповідачем було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді і зменшено розмір відсотка грошового утримання до 50%, хоча з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у даній справі розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача має становити 56% суддівської винагороди.

Отже, у спірних правовідносинах, пенсійний орган повинен був здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі оновленої довідки з 01 січня 2021 року, виходячи з показника у 56 % суддівської винагороди, натомість відповідачем протиправно застосовано показник у 50 %.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд апеляційної інстанції з метою остаточного вирішення спору між сторонами вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року виходячи з розміру 56% суддівської винагороди, оскільки саме з вказаної дати позивач має право на отримання щомісячного грошового довічного утримання у зазначеному відсотковому показнику суддівської винагороди, що узгоджується із пунктом 9 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апелянта знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи у зв`язку із чим наявні підстави для скасування судового рішення та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Стосовно розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн (суд першої інстанції) та 1610,40 грн (суд апеляційної інстанції).

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 2 684 грн.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 05 квітня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % суддівської винагороди з 01 січня 2021 року, виходячи з розміру суддівської винагороди у 184 976 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 56 %, виходячи з розміру суддівської винагороди у 184 976 грн з 01 січня 2021 року з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко