Справа № 640/25733/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії з реабілітації визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з реабілітації, в якому просив, з урахуванням уточнень:

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у несвоєчасному врученні (надсиланні) свого рішення від 28.08.2020 ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), у період 1932-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР та застосуванню до неї репресій на підставі належності її до німецької нації;

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), у період 1941-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, в частині невизнання ОСОБА_3 потерпілої від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, як таке, що є безпідставне, неправильне, немотивоване, необґрунтоване, прийняте без урахування всіх обставин;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) визнати реабілітованою, як німку, до якої було застосовано репресії на підставі належності її до німецької нації;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1932-1947 року, знаходилася під наглядом НКВС РРФСР;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) визнати реабілітованою, як німку, до якої було застосовано репресії на підставі належності її до німецької нації;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1941-1947 року, знаходилася під наглядом НКВС РРФСР.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідачем не визначено наявності підстав для реабілітації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно переслідування за національною ознакою та знаходження під наглядом з боку НКВС РРСФР та з відповідною заявою позивач звернувся саме до Київської регіональної комісії з реабілітації, яка надіслала матеріали до відповідача, що свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції про звернення позивача до неналежного органу.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем не було надано документів чи була ОСОБА_2 жива у 1931-1932 роках та у 1941 році, коли проти її чоловіка були здійснені репресії. Також відповідач зазначив, що Комісією не було виявлено ознак щодо вчинення стовоно ОСОБА_2 репресій у формі гласного або негласного нагляду з боку репресивних органів, зокрема, не встановлено фактів її перебування під наглядом НКВС РРФСР в 1941-1947 роках, отже, рішення відповідача є такими, що не потребують перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку письмового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.03.1960 (а.с.25).

Відповідно до архівної довідки від 25.09.2017 № 02-12/Ж-74/2765 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження Деміївського районного відділу реєстрації актів цивільного стану м. Києва проведено відповідний актовий запис за № 1155 від 04.06.1926. Батьками зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.24).

Довідкою прокуратури Тамбовської області від 29.09.1992 №13р визначено, що ОСОБА_7 є реабілітованим на підставі п.а си.3, п.а ст.5 Закону РСФСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій" (а.с.28).

У відповідності до довідки про реабілітацію від 19.08.2015 № 09/1-14378-15, виданої Генеральною прокуратурою України, ОСОБА_7 , 1885 р.н., на підставі ст. 1 Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 16.01.1989 «Про додаткові міри по відновленню справедливості відносно жертв репресій періоду 30-40 років та початку 50-х років» згідно з висновком Генеральної прокуратури України реабілітований 07.07.1989 (а.с.27).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 визнано ОСОБА_2 , 1886 р.н., реабілітованою щодо здійснення проти неї репресій у формі позбавлення виборчих прав (а.с.26).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 визнано ОСОБА_4 , 1926 р.н., потерпілою від репресій (а.с.29).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 23.01.2020 визнано ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), 1886 р.н., потерпілою від репресій (а.с.30).

Листом від 10.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Національної комісії з реабілітації, у якому просив: ОСОБА_2 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, і яка весь зазначений час перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР; ОСОБА_4 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, у вигляді примусової зміни національності з німки на росіянку, і яка в період 1942-1945 років перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР (а.с.68-71).

Листом від 31.08.2020 вих. № 482 Національна комісія з реабілітації повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації виключно за поданням регіональних комісій з реабілітації. Також зазначено, що рішення щодо репресованих членів сім`ї ОСОБА_1 . Комісією вже було ухвалено у відповідності до чинного законодавства, і підстав для перегляду немає. Разом із тим, повідомлено, що викладені у зверненні ОСОБА_1 клопотання виходять за межі компетенції Комісії, що встановлені Законом і Положенням про Національну комісію з реабілітації, затвердженому наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926 (а.с.73).

Вважаючи протиправними дії Національної комісії з реабілітації щодо несвоєчасного вручення (надсилання) рішення від 28.08.2020, відмові в розгляді питання стосовно знаходження ОСОБА_2 у період 1932-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР та застосуванню до неї репресій на підставі належності її до німецької наці та знаходження ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), у період 1941-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР, а також рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, в частині невизнання ОСОБА_3 потерпілої від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що позивач у серпні 2020 року звернувся до неналежного органу із листом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реабілітованими, як німок, до яких було застосовано репресії на підставі належності їх до німецької нації.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі - Закон №962-ХІІ), метою якого є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно визначень, наведених у ст.1-1 Закону №962-ХІІ національний мотив - застосування репресій на підставі належності особи або осіб до певної нації, національності, етнічної групи або народності; позасудові органи - колегія Всеросійської надзвичайної комісії по боротьбі з контрреволюцією і саботажем при Раді народних комісарів, колегія Всеросійської надзвичайної комісії по боротьбі з контрреволюцією, спекуляцією та службовими злочинами при Раді народних комісарів, колегія Всеукраїнської надзвичайної комісії для боротьби з контрреволюцією, спекуляцією, саботажем та службовими злочинами, колегії губернських надзвичайних комісій, колегії повітових надзвичайних комісій, районні та повітові політбюро, революційні трибунали, Верховний касаційний трибунал, Верховний революційний трибунал при Всеукраїнському центральному виконавчому комітеті, Державний комітет оборони, Єдиний верховний трибунал, Державне політичне управління, Комітет державної безпеки, Міністерство державної безпеки, Народний комісаріат внутрішніх справ, Народний комісаріат державної безпеки, особливі наради при Об`єднаному державному політичному управлінні, особливі наради при Державному політичному управлінні, особливі наради при Народному комісаріаті внутрішніх справ, особливі наради при Міністерстві державної безпеки, особливі наради при Міністерстві внутрішніх справ, міжвідомчі позасудові органи у складі Народного комісара внутрішніх справ (начальника Управління Народного комісаріату внутрішніх справ області) та прокурора СРСР або союзної республіки ("двійки"), республіканські або обласні "особливі трійки", Об`єднане державне політичне управління при Раді народних комісарів, Революційний військовий трибунал, а також будь-які інші позасудові органи, що діяли у 1917-1991 роках та призначали санкції за кримінальним законодавством або аналогічні їм; репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) - засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1-2 вказаного Закону реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

В силу ст.2 вказаного Закону формами репресій визнаються, зокрема, гласний або негласний нагляд з боку репресивних органів.

Відповідно до ст.7 Закону №962-ХІІ прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації (далі - Національна комісія) за поданням регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії).

Розгляд та прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюються за заявою репресованої особи, її спадкоємців, будь-якого члена її сім`ї, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, громадського об`єднання, що провадить діяльність у сфері дослідження історії України ХХ століття та/або надання допомоги громадянам з питань, пов`язаних із реабілітацією жертв репресій тоталітарних режимів (далі - заява).

Заява подається за вибором заявника до регіональної комісії за місцем проживання заявника - фізичної особи, місцезнаходженням заявника - юридичної особи або місцем зберігання архівних кримінальних справ, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів, у яких міститься інформація про здійснення репресій.

Відмова у прийнятті та розгляді такої заяви забороняється.

Згідно зі ст.7-1 Закону №962-ХІІ Національна комісія є спеціальним постійно діючим органом, який утворюється при центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, у порядку, визначеному цим Законом.

Завданнями Національної комісії є:

1) розгляд обґрунтованих пропозицій регіональних комісій щодо визнання (відмови у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій;

2) прийняття рішень про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій;

3) аналіз практики застосування державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами законодавства з питань реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Національна комісія має право, в тому числі: розглядати пропозиції та звернення громадян з питань, що належать до компетенції Національної комісії, у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян"; розглядати інші питання в межах повноважень, визначених цим Законом та положенням про Національну комісію.

Рішення Національної комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Національної комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого на засіданні є вирішальним. Рішення Національної комісії підписуються головою Національної комісії (за його відсутності - заступником голови Національної комісії) та секретарем Національної комісії і засвідчуються круглою печаткою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.

Положення про Національну комісію затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті.

В силу ст.7-2 вказаного Закону Регіональні комісії є постійно діючими колегіальними органами, що утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі Радою міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Завданнями регіональних комісій є:

1) прийняття заяв про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій у порядку, визначеному цим Законом;

2) попередній розгляд на своїх засіданнях обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, опрацювання та дослідження матеріалів архівної кримінальної справи, інших доказів, заслуховування пояснень заявника або інших осіб щодо обставин здійснення репресій проти конкретної особи;

3) подання Національній комісії обґрунтованих пропозицій щодо можливості визнання (відмови у визнанні) особи реабілітованою або потерпілою від репресій разом із документами, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини;

4) надання допомоги репресованим особам, іншим особам в одержанні необхідних документів, пов`язаних із реабілітацією;

5) розгляд пропозицій та звернень громадян з питань, що належать до компетенції регіональних комісій, у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян";

Статтею 8 Закону №962-ХІІ встановлено, що попередній розгляд обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, здійснюється регіональною комісією. Для цього регіональна комісія досліджує матеріали архівної кримінальної справи, інші речові або письмові докази, у тому числі за їх місцезнаходженням, заслуховує пояснення заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, може залучати осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

За результатами попереднього розгляду обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, регіональна комісія готує обґрунтовані пропозиції щодо можливості визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій, які разом із зібраними документами та матеріалами подає Національній комісії.

Рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій приймається Національною комісією за результатом розгляду на її засіданні документів, матеріалів та обґрунтованих пропозицій, отриманих від регіональної комісії.

Під час прийняття рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій Національна комісія може:

1) з ініціативи члена Національної комісії досліджувати матеріали архівної кримінальної справи, інші речові або письмові докази, у тому числі за їх місцезнаходженням, заслуховувати пояснення заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, у тому числі у разі, якщо такі матеріали, докази або пояснення досліджувалися або заслуховувалися регіональною комісією;

2) з ініціативи члена Національної комісії або за зверненням заявника чи його представника витребовувати від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, архівних установ, регіональних комісій інформацію, документи та матеріали, необхідні для прийняття рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій;

3) залучати осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, для з`ясування обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Національна комісія розглядає обставини, пов`язані із здійсненням репресій проти конкретної особи, та приймає рішення, зокрема і в разі, якщо архівна кримінальна справа не збереглася або якщо за висновками прокуратури чи суду у минулому особі було відмовлено у реабілітації. У разі якщо архівна кримінальна справа не збереглася, розгляд відбувається на підставі дослідження інших наявних речових або письмових доказів, пояснень заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, а також будь-яких інших документів або матеріалів, що містять інформацію про здійснення репресій проти конкретної особи.

Прийняття рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій лише на підставі пояснень заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, забороняється.

Усі сумніви щодо фактів, на підставі яких стосовно особи були здійснені репресії, тлумачаться на користь особи.

За рішенням Національної комісії попередній розгляд та опрацювання документів і матеріалів, зазначених у частині третій цієї статті, може бути покладений на робочі органи Національної комісії, утворені згідно з пунктом 1 частини третьої статті 7-1 цього Закону. У такому разі відповідні робочі органи повідомляють Національну комісію про результати такого попереднього розгляду та надають свої рекомендації щодо рішення Національної комісії.

Національна комісія може прийняти рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій повністю або щодо окремих обвинувачень чи фактів здійснення проти такої особи окремих форм репресій, визначених цим Законом, або відмовити у визнанні особи реабілітованою або потерпілою від репресій.

Рішення Національної комісії вручається (надсилається) заявнику протягом 15 робочих днів з дня прийняття. У разі якщо заявником є інша особа, ніж та, яку визнано реабілітованою або потерпілою від репресій, рішення Національної комісії у той самий строк вручається (надсилається) заявнику, а також особі, яку визнано реабілітованою або потерпілою від репресій, крім випадків, коли на день прийняття рішення така особа померла або місце проживання такої особи невідомо.

Усі рішення Національної комісії не пізніше 10 робочих днів з дня їх прийняття оприлюднюються на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, а також на офіційних веб-сайтах Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Загальний строк розгляду та прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій не може перевищувати трьох місяців з дня подання заяви до регіональної комісії. У разі необхідності строк розгляду та прийняття рішення може бути подовжений рішенням відповідної комісії, але не більш як на один місяць.

Рішення Національної комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Таким чином, з аналізу наведених положень законодавства, що регулює діяльність Національної комісії з реабілітації вбачається, що Національна комісія приймає рішення про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій за умови надходження до неї документів, матеріалів та обґрунтованих пропозицій, отриманих від регіональної комісії.

При цьому, саме регіональна комісія приймає відповідні заяви про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій і готує обґрунтовані пропозиції щодо можливості визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій, які разом із зібраними документами та матеріалами подає Національній комісії.

Таким чином, звертаючись безпосередньо до Національної комісії з реабілітації із листом від 10.08.2020, в якому він просив: ОСОБА_2 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, і яка весь зазначений час перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР; ОСОБА_4 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, у вигляді примусової зміни національності з німки на росіянку, і яка в період 1942-1945 років перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР (а.с.68-71), позивачем було порушено порядок подання відповідної заяви, що підлягала подачі саме до регіональної комісії, яка, в свою чергу, готує обґрунтовані пропозиції та збирає документи, після чого подає їх для розгляду Національній комісії з реабілітації.

Натомість, за відсутності відповідного обґрунтованого подання від регіональної комісії, у відповідача не виникає обов`язку з прийняття рішень про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.

На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2023 про витребування доказів, відповідачем подано копію протоколу №10 засідання Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, з якого вбачається, що лист позивача від 10.08.2020 було розглянуто Національною комісією з реабілітації на засіданні 28.08.2020, про що в у п.2.2 протоколу викладено рішення повідомити ОСОБА_1 , що рішення щодо його рідних Комісією вже ухвалено відповідно до вимог законодавства, підстав для перегляду нема, а викладені в його зверненні клопотання до Комісії виходять за межі її компетенції, встановлені у Законі України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та Положенні про Національну комісію з реабілітації, затвердженому наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926.

В подальшому, листом від 31.08.2020 вих. № 482 Національна комісія з реабілітації повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації виключно за поданням регіональних комісій з реабілітації. Також зазначено, що рішення щодо репресованих членів сім`ї ОСОБА_1 . Комісією вже було ухвалено у відповідності до чинного законодавства, і підстав для перегляду немає. Разом із тим, повідомлено, що викладені у зверненні ОСОБА_1 клопотання виходять за межі компетенції Комісії, що встановлені Законом і Положенням про Національну комісію з реабілітації, затвердженому наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926 (а.с.73).

Таким чином, заявлені до відповідача позовні вимоги не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки звернення позивача до Національної комісії з реабілітації із заявою про визнання його родичів реабілітованими відбулось не у спосіб, визначений положеннями Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», внаслідок чого у відповідача не виникло повноважень з розгляду порушеного у зверненні позивача питання шляхом ухвалення відповідного рішення про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, в частині невизнання ОСОБА_3 потерпілою від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, колегія суддів звертає увагу на відсутність будь-якої інформації щодо наявності відповідного рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020.

Позивач зазначає, що на вказане рішення є посилання відповідача у листі від 31.08.2020 вих. № 482 (а.с.73), однак дослідивши зміст вказаного листа судом не було встановлено жодної згадки про таке рішення. Також, інформація про таке рішення відсутня і у витягу з протоколу №7 засідання Національної комісії з реабілітації від 23.01.2020 (а.с.74-76).

В силу ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час, позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів і не наведено відповідних обґрунтувань щодо прийняття відповідачем рішення від 28.02.2020, яким не визнано ОСОБА_4 потерпілою від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про скасування такого рішення.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови складено 28 вересня 2023 року

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма