Справа № 120/1500/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1500/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

28 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання належної відповіді на заяву позивача від 26.01.2023 про отримання публічної інформації, відповідь на яку повинно бути надано із урахувань вимог статей 22 та 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (коментар: щодо не реєстрації всіх публічних документів відповідача в системі обліку публічної інформації, по яким ініційовано запит про отримання публічної інформації; навмисного приховування або знищення інформації - реквізитів документів, згідно яких суд звертався до вищого керівництва держави України щодо визволення фізичних осіб із полону; надання неточної або неповної інформації на запит; не зазначення у відповіді відповідача підстав її надання та не зазначення мотивів та порядку оскарження наданої відповіді на запитувану інформацію, та тих порушень, що викладені позивачем в мотивувальній частині цього позову;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не створенні, не функціонуванні, і неведенні системи обліку у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації";

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання відповідачем обов`язку оприлюднити інформацію, відповідно ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації";

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання вимог постанови КМУ від 21.10.2015 за № 835 "Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних" у строки;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання відповідачем до Єдиного державного реєстру відкритих даних наборів даних, які б відповідали вимогам Постанови КМУ від 21.10.2015 за № 835 "Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних".

-забезпечити функціонування та ведення системи обліку публічної інформації, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оприлюднювати інформацію про системи обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник, шляхом обов`язкової реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо, та забезпечити доступ до системи обліку публічної інформації на офіційному веб-сайті відповідача (коментар: із урахувань прикладу ведення таких системи обліку публічної інформації, що наведено в мотивувальній частині позову із офіційних ВЕБ порталів інших з судів України, та із урахувань таких систем облік що є в державних органах держави України);

-оприлюднити всю публічну інформацію відповідно до ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації";

-відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 за № 835 "Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних", здійснити подання до Єдиного державного реєстру відкритих даних, наборів даних відповідача, які б відповідали вимогам Постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подала апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зокрема зазначено, що в ЄДРСР наявна численна судова практика, в тому числі Верховного Суду, з аналогічних спорів, де судами задовольняються позовні вимоги, однак суд першої інстанції, позицію судів у цих спорах залишив поза увагою.

Зауважено, що не ведення публічної інформації у відповідних публікаціях є порушенням норм міжнародного права.

При цьому, апелянт зазначила, що є інвалідом ІІ групи, а тому під час розгляду її звернення, відповідачем мали б бути дотримані вимоги Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109/2008 Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, п.1 якого Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування доручено вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обгрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України Про звернення громадян, упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: викоренення практики визнання заяв чи скарг необгрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень: створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, приділення особливої уваги вирішенню проблем, з якими звертаються ветерани війни та праці, інваліди, запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян.

Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що з боку відповідача при розгляді її заяви не враховано, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку .

08.08.2023 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

11.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій остання вказала на безпідставність доводів наведених у відзиві.

Стосовно клопотання позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також зважаючи на те, що дана справа є справою незначної складності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про отримання публічної інформації в якій просила надати:

1) витяг із системи обліку публічної інформації, розпорядником та власником якої є Жмеринський міськрайонний суд в частині, назви документів та їx реквізитів, та самої інформації щодо того чи приймав за період із 24 лютого 2022 року по 26 січня 2023 року:

а) Жмеринський міськрайоний суд рішення (документи) - зазначити саме назву таких документів та реквізити таких документів, згідно яких суд оформив письмове звернення до вище вказаних державних установ, щодо визволення громадян України, які на момент відповідного подання перебували в полоні за межами держави України;

б) апарат Жмеринського міськрайонного суду рішення (документи) - зазначити саме назву таких документів та реквізити таких документів, згідно яких суд оформив письмове звернення до вище вказаних державних установ, щодо визволення громадян України, які на момент відповідного подання перебували в полоні за межами держави України;

в) голова Жмеринського міськрайонного суду рішення (документи) - зазначити саме назву таких документів та реквізити таких документів, згідно яких суд оформив письмове звернення до вище вказаних державних установ, щодо визволення громадян України, які на момент відповідного подання перебували в полоні за межами держави України;

г) збори суддів Жмеринського міськрайонного суду рішення (документи) - зазначити саме назву таких документів та реквізити таких документів, згідно яких суд оформив письмове звернення до вище вказаних державних установ, щодо визволення громадян України, які на момент відповідного подання перебували в полоні за межами держави України;

2) чи включена до системи обліку публічної інформації Жмеринського міськрайонного суду інформація про документи та реквізити таких документів, на підставі яких Жмеринський міськрайонний суд; апарат Жмеринського міськрайонного суду; голова Жмеринського міськрайонного суду та збори судів, прийняли рішення aбo письмові звернення (клопотання) щодо визволення із полону громадян України, які на момент подання такого звернення перебували в полові, та за межами кордонів держави України.

3) інформацію про назву документу та реквізити документу, на підставі якого керувався Жмеринський міськрайонний суд; апарат Жмеринського міськрайонного суду; голова Жмеринського міськрайонного суду та збори судів, в період російської збройної агресії проти України - прямого й опосередкованого застосування збройної сили Російською Федерацією проти суверенітету i територіальної цілісності України, для визначення подання певного клопотання конкретних прізвищ, імен по-батькові фізичних осіб, по якими здійснювалися певні клопотання до вище вказаних установ та організацій, щодо визволення громадян та військовослужбовців із полону, та визволення яких відбулося;

4) надати інформацію щодо посади відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації в Жмеринському міськрайонному суді, та підрозділ що веде систему обліку публічної інформації Жмеринського міськрайонного суду;

5) надати інформацію щодо того на яких офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет або на єдиному державному веб-порталі відкритих даних відображена інформація про роботу Жмеринського міськрайонного суду щодо роботи пов`язаної із клопотань щодо подання звернень на адресу вище вказаних органів, щодо визволення полонених та, які перебували на момент такого звернення в полоні.

01.02.2023 відповідачем надано відповідь № 02-03/2/2023 у якій зазначено наступне.

Отримання будь-яких документів та створення (прийняття) будь-яких рішень щодо визволення громадян України з полону не належить до передбачених чинним законодавством обов`язків суду, голови суду, зборів суду або апарату суду.

Таким чином запитувана інформація про рішення (документи) щодо визволення громадян України з полону не є публічною інформацією місцевого суду загальної юрисдикції, як суб`єкта владних повноважень в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зокрема, запитувані позивачем відомості про прийняті рішення (документи) щодо визволення громадян України з полону відповідають критеріям інформації, передбаченої Законом України "Про інформацію", тобто відносяться до відомостей та/або даних, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У зв`язку з цим проінформовано, що протягом 2022 року справи про визволення громадян України з полону до суду не надходили і судом не розглядалися, а відповідно жодні рішення щодо визволення громадян України з полону Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за відповідний період не ухвалювалися.

Також повідомлено, що на підставі листа голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, який надійшов до суду 03.10.2022 (вх. №ЕП-2783/22-вих) суддями суду була підтримана добровільна ініціатива суддівської спільноти України щодо сприяння звільненню з полону одного із суддів України разом з членом сім`ї. У зв`язку з цим 04.11.2022 Президенту України, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Міжнародному комітету Червоного Хреста та іншим надіслано звернення з проханням про допомогу у звільненні відповідних осіб з полону (вих. №ЕП-140/22-вих).

Звернуто увагу позивача, що вказаний лист в системі документообігу відповідного суду не зареєстрований і надійшов електронною поштою.

Крім того, вказано, що звернення від 04.11.2022 за вих. №ЕП-140/22-вих, адресоване не на виконання обов`язків суду, передбачених чинним законодавством, а в порядку солідарності із професією судді та з метою відновлення конституційних прав полоненого колеги на недоторканність і безпеку. У зв`язку з цим відповідне звернення в системі документообігу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області не реєструвалося також.

Відтак, відповідні звернення до системи обліку публічної інформації суду не вносилися і на офіційному веб-сайті суду та на єдиному державному веб-порталі відкритих даних не оприлюднювалися.

Щодо вимоги про надання інформації про зазначення конкретних прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб, які перебували в полоні і яких стосувалися відповідні клопотання (звернення) про звільнення з полону проінформовано, що відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Також вказано, що розголошення інформації про перебування в полоні відповідної особи може зашкодити її інтересам, репутації, а також інтересам держави. Тому запитувані позивачем дані про таку особу не підлягають розголошеною Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області.

Щодо надання інформації про відповідальну у суді особу за забезпечення доступу до публічної інформації зазначено, що наказом керівника апарату суду від 23.06.2021 №35 о/д відповідальною особою з питань доступу запитувачів до публічної інформації призначено заступника керівника апарату суду Копитко О.В.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання належної відповіді на заяву від 26.01.2023 про отримання публічної інформації, відповідь на яку повинно бути надано із урахувань вимог статей 22 та 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації"; у не створенні, не функціонуванні, і неведенні системи обліку у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації"; щодо невиконання обов`язку оприлюднити інформацію, відповідно до ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації"; щодо недотримання вимог постанови КМУ від 21.10.2015 за № 835 "Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних" у строки; щодо неподання до Єдиного державного реєстру відкритих даних наборів даних, які б відповідали вимогам Постанови КМУ від 21.10.2015 за № 835 "Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних", звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ст.34 Конституції України).

За змістом ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 № 2-рп/2016 Конституційний Суд України відмічено, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац другий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019).

Поряд з цим, у Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 № 1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац сьомий пункту 2.2 мотивувальної частини даного Рішення).

Відповідно ст.1 Закону України "Про інформацію" № 2657-XII від 2 жовтня 1992 року інформація-є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 статті 7 вказаного Закону встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI.

У ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведено визначення, за яким публічна інформація-це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" регламентовано, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

П.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За правилами ст. 5 цього Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За змістом ч. 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформаціюце прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

У частині 1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" закріплено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо:

-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

-інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

-особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

-не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

При цьому, положеннями статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

В той же час, відповідно до положень статті 14 Закону України від 01.06.2010 № 2297-VІ "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані. Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону.

При цьому, положеннями статті 5 Закону України "Про захист персональних даних" закріплено, що об`єктами захисту є персональні дані, які можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Як з`ясовано із наданої відповідачем відповіді оформленої листом від 01.02.2023 № 02-03/2/2023, позивача у відповідь на п. 1 п.п. а), б), в), г) запиту від 26.01.2023 повідомлено, що отримання будь-яких документів та створення (прийняття) будь-яких рішень щодо визволення громадян України з полону не належить до передбачених чинним законодавством обов`язків суду, голови суду, зборів суду або апарату суду. Таким чином запитувана інформація про рішення (документи) щодо визволення громадян України з полону не є публічною інформацією місцевого суду загальної юрисдикції, як суб`єкта владних повноважень в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації". Натомість запитувані відомості про прийняті рішення (документи) щодо визволення громадян України з полону відповідають критеріям інформації, передбаченої Законом України "Про інформацію", тобто відноситься до відомостей та/або даних, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У зв`язку з цим проінформовано, що протягом 2022 року справи про визволення громадян України з полону до суду не надходили і судом не розглядалися, а відповідно жодні рішення щодо визволення громадян України з полону Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за відповідний період не ухвалювалися. Також повідомлено, що на підставі листа голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, який надійшов до суду 03.10.2022 (вх. №ЕП-2783/22-вих) суддями суду була підтримана добровільна ініціатива суддівської спільноти України щодо сприяння звільненню з полону одного із суддів України разом з членом сім`ї. У зв`язку з цим 04.11.2022 Президенту України, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Міжнародному комітету Червоного Хреста та іншим надіслано звернення з проханням про допомогу у звільненні відповідних осіб з полону (вих. №ЕП-140/22-вих). Звернуто увагу позивача, що вказаний лист в системі документообігу відповідного суду не зареєстрований і надійшов електронною поштою. Крім того, вказано, що звернення від 04.11.2022 за вих. №ЕП-140/22-вих, адресоване не на виконання обов`язків суду, передбачених чинним законодавством, а в порядку солідарності із професією судді та з метою відновлення конституційних прав полоненого колеги на недоторканність і безпеку. У зв`язку з цим відповідне звернення в системі документообігу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, не реєструвалося також. Отже, відповідні звернення до системи обліку публічної інформації суду не вносилася і на офіційному веб-сайті суду та на єдиному державному веб-порталі відкритих даних не оприлюднювалися.

Щодо питань зазначених в п. 2, 3, 4 та 5 запиту від 26.01.2023 зазначено, що лист голови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, який надійшов до суду не зареєстрований і надійшов електронною поштою; інформація про зазначення конкретних прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб, які перебували в полоні і яких стосувалися відповідні клопотання (звернення) про звільнення з полону інформую, що відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Розголошення інформації про перебування в полоні відповідної особи може зашкодити її інтересам, репутації, а також інтересам держави. Тому запитувані позивачем дані про таку особу не підлягають розголошенню Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області; о відповідальну у суді особу за забезпечення доступу до публічної інформації зазначено, що наказом керівника апарату суду від 23.06.2021 №35 о/д відповідальною особою з питань доступу запитувачів до публічної інформації призначено заступника керівника апарату суду Копитко О.В.

Проаналізувавши норми закону, що регулюють правовідносини у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації та зміст відповіді Жмеринського районного суду, надану на запит ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем надано повну та вичерпну відповідь на поставлені в заяві від 26.01.2023 питання.

Також судом першої інстанції обгрунтовано звернуто увагу, що незгода позивача із повнотою відповіді та наданою, на її думку, недостовірною інформацією, є суб`єктивним сприйняттям останньої.

Стосовно решти позовних вимог, то судом першої інстанції зазначено, що такі не були предметом розгляду під час вирішення заяви про доступ до публічної інформації.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України. Зокрема, в рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованості діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Аналіз вищезазначених правових норм, дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2019 року у справі №855/3/19, від 24 січня 2019 року у справі №808/5869/14, від 15 березня 2019 року у справі №815/3276/15, від 25 березня 2019 року у справі №806/5246/14, від 29 березня 2019 року у справі № 826/17479/18.

Разом з тим, відсутність на сайтах суду інформації про участь суду у звільненні полонених не свідчить про бездіяльність відповідача щодо ведення системи обліку публічної інформації та оприлюднення публічної інформації, яка створюється судом, не вказують на порушення конкретних індивідуальних прав позивача.

Окрім іншого, колегія суддів звертає увагу, що інформація, яка на переконання позивача має бути оприлюднена відповідачем, не є публічною інформацією в розумінні ст.13 Закону № 2939-VI.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на практику судів у спорах що стосуються надання інформації та якими задоволено позови громадян, яким відмовлено у наданні інформації, колегія суддів не заперечує, що кожна особа, має гарантоване статтею 34 Конституції України, право на доступ до інформації і як свідчить відповідь на запит, інформація за якою звернулась позивач, надана останній. Однак право на отримання інформації не є абсолютним і може підлягати обмеженням, а відтак відповідач щодо вимоги про надання інформації про зазначення конкретних прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб, які перебували в полоні і яких стосувалися відповідні клопотання (звернення) про звільнення з полону, обгрунтовано зазначив, що розголошення інформації про перебування в полоні відповідної особи може зашкодити її інтересам, репутації, а також інтересам держави. Тому запитувані позивачем дані про таку особу не підлягають розголошеною Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області.

Проаналізувавши вищевикладені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запит ОСОБА_1 розглянутий розпорядником інформації належним чином та згідно вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.