Справа № 160/21289/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Савченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
22 серпня 2023 року позивачка звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який було накладено за реєстраційним номером обтяження 8881320 від 14.07.2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції;
- зобов`язати Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який було накладено за реєстраційним номером обтяження 8881320 від 14.07.2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження на вищевказану квартиру.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона є співвласником житлового приміщення. Разом з нею, на праві спільної сумісної власності, житловим приміщенням володіють треті особи. Звернувшись до нотаріальної контори з метою вирішення питання про виділ її частки у праві власності для подальшого її відчуження, позивачка дізналась про наявність обтяження, накладеного на квартиру, що унеможливлює вчинення будь-яких нотаріальних дій з нерухомим майном. Зазначає, що згідно з даними Єдиного реєстру боржників відсутні будь-які виконавчі провадження, де вона б значилась боржником. Наявність арешту на квартиру також підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Так, звернувшись до відповідача із вимогою про зняття арешту з майна та отримавши фактично відмову у знятті арешту на квартиру, позивачка вирішила звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.09.2023 р. о 14:00 год.
Крім того, цією ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Також, цією ухвалою суду витребувано у Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса):
- належним чином засвідчену копію виконавчого провадження в межах якого 14.07.2009 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 8881320 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції.
06 вересня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В судове засідання 14.09.2023 р. з`явися позивачка та її представник.
Відповідач та треті особи в судове засідання 14.09.2023 р. не з`явились, про розгляд справи повідомлені.
25 вересня 2023 року від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. У вказаних заявах, треті особи зазначили, що позовні вимоги про зняття арешту підтримують в повному обсязі.
В судове засідання 26.09.2023 р. з`явилась позивачка та її представник.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 р. запропоновано позивачу та третім особам надати суду до 28.09.2023 р. інформацію щодо реєстраційних номерів облікової картки платника податків, а також інформацію щодо наявності, чи відсутності в Єдиному реєстрі боржників інформації щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Наступне судове засідання призначено на 28.09.2023 р. о 16:30 год.
27 вересня 2023 року від представника позивачки надійшли пояснення, в яких вона зазначила, що арешт на майно є обгрунтованим в разі його застосування за діючим (активним) виконавчим провадженням та виключно на підставі відповідної постанови державного виконавця. Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира позивача обтяжена лише одним арештом, який накладено згідно однієї постанови про арешт від 01.07.2009 р. Будь-яких інших арештів на вказане майно не накладалося. Відтак, факт перебування інших співвласників в Реєстрі боржників по будь-яким іншим провадженням не обґрунтовує законності подальшого перебування майна під арештом, враховуючи також і те, що інформація про коло боржників за виконавчим провадження, в межах якого накладався арешт, також знищена й відповідачем не повідомлена, як і характер боргових зобов`язань. Крім того, до вказаних пояснень було додано копії документів та витягів з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
В судове засідання 28.09.2023 р. з`явилась позивачка та її представник.
У судовому засіданні позивачка та її представник не заперечували проти ухвалення рішення в порядку письмового провадження, а тому суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 17.11.1993 р. №Ж-2803 р. Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної сумісної або часткової власності ОСОБА_6 членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно із свідоцтвом про одруження від 31.08.2001 р. серії НОМЕР_1 прізвище « ОСОБА_7 » було змінено на « ОСОБА_8 ».
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , (яка змінила прізвище на ОСОБА_8 ).
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт нерухомого майна із реєстраційним номером 8881320 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983, 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 16.08.2023 р., за рнокпп позивачки в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.
Представник позивачки звернувся до Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із вимогою від 18.07.2023 р. №197 про зняття арешту майна та надання наявних документів.
Не погоджуючись із протиправною бездіяльністю відповідача щодо не зняття арешту з квартири, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року.
Статтею 1 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (чинного на час накладення арешту), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Статтею 40 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Водночас, наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 затверджено Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, відповідно до пункту 1 розділу Х та пункту 1 розділу ХІ якого, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Таким чином, як Законом № 606-XIV, так Законом №1404-VІІІ передбачено, що після закінчення виконавчого провадження за загальним правилом державним виконавцем повинні вживатись заходи щодо зняття арешту з нерухомого майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження.
Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена начальником відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.
Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт нерухомого майна із реєстраційним номером 8881320 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983, 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Бездіяльність щодо не зняття арешту є предметом позову у цій справі.
Відповідно до пункту 9.9 Наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», який був чинним до 19.07.2017 р., та яким керувався відділ Державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
Згідно з п. 1 розділу ХІ (знищення справ та виконавчих проваджень) Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 р. № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що знищенню підлягають саме завершені виконавчі провадження.
Таким чином, суд встановив, що станом на цей час існує запис про обтяження, внесений у 2009 році, хоча станом на цей час відповідне виконавче провадження завершене та знищене.
У зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень відповідач не може пояснити підстави існування оскаржуваного запису про обтяження. Таких підстав не встановлено і судом.
Також суд зазначає, що наявність інформації в Єдиному реєстрі боржників щодо виконавчих проваджень стосовно одного із співвласників, ОСОБА_3 , не спростовує висновку суду про те, що виконавче провадження, в рамках якого у 2009 році внесено запис про обтяження, завершене та знищене.
Так, абзац другий пункту 2 розділу XI Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 р. № 2432/5 «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» (набрав чинності 05.01.2017 року) передбачає, що в Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Отже, в Єдиному реєстрі боржників міститься інформація відсутня інформацію щодо що виконавчого провадження, в рамках якого у 2009 році внесено оскаржуваний запис про обтяження.
Тобто, під час завершення відповідного виконавчого провадження, які на даний час є знищеними, арешт з нерухомого майна, співвласницею якого є позивачка, не був знятий. Таким чином, відповідач не вжив відповідні дії щодо зняття арешту з нерухомого майна позивачки.
Як встановлено, квартира, на яку накладено арешт, належить на праві спільної сумісної власності позивачці та третім особам.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Таким чином, позивачка, як співвласниця квартири без визначення її частки, за умови того, що позовні вимоги підтримані третіми особами, які є іншими співвласниками, має право на захист своїх прав шляхом зняття необґрунтованого арешту.
З урахуванням того, що у органів державної виконавчої служби наявний обов`язок щодо зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершенні такого виконавчого провадження, а також з огляду на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наразі наявний запис про арешт нерухомого майна позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна позивачки, який було накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язального характеру, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1404-VІІІ про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV державним реєстратором є, зокрема, державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки вимога позивачки про зобов`язання відповідача зняти арешт нерухомого майна, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності, суд дійшов висновку, що таку вимогу належить задовольнити.
Беручи до уваги вказані обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 77, 139, 241, 245, 246, 250, 287 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який було накладено за реєстраційним номером обтяження 8881320 від 14.07.2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.
Зобов`язати Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який було накладено за реєстраційним номером обтяження 8881320 від 14.07.2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 904983 від 01.07.2009 р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження на вищевказану квартиру.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко