Справа № 460/20734/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2023 року м. Рівне №460/20734/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Мічуда Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС у місті Рівному, відповідач), у якому просить:

1) визнати протиправними дії державного виконавця Відділу ДВС у місті Рівному щодо винесення:

- постанови про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№ 61623282;

- постанови про відкриття виконавчого провадження № 72377063 від 27.07.2023;

2) визнати протиправними та скасувати:

- постанову про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№ 61623282;

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 72377063 від 27.07.2023.

Позов обґрунтований тим, що 27.07.2023 старшим державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72377063 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної 20.06.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282. Позивач зауважив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282 лише 26.07.2023. Зазначив, що постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Покликаючись до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 01.04.2020 у справі №802/848/18-а та від 24.10.2019 у справі №580/1328/19, вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№ 61623282 винесена всупереч вимогам, встановленим ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", а відтак, є протиправною та підлягає скасуванню. У зв`язку з чим підлягає скасуванню й постанова про відкриття виконавчого провадження № 72377063 від 27.07.2023. Крім того, просив здійснити розподіл судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 05.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 18.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, поновлено позивачу пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом та відкрито провадження у справі за правилами, встановленими статтями 268-272, 287 КАС України, з повідомленням (викликом) учасників справи. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що державний виконавець діяв правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства. Вказав, що частиною третьою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що у разі не стягнення виконавчого збору у державного виконавця є час не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору. У цій статті Закону не йдеться про те, що постанова про стягнення виконавчого збору категорично не може бути винесена раніше дати повернення виконавчого документа, законодавець встановлює виключно крайній строк у часі, коли така постанова може бути винесена, а саме не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа. Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем 20.06.2023, тобто не пізніше наступного робочого дня з 26.07.2023 (дати повернення виконавчого документа), то вона винесена у відповідності до ч.3 ст.40 вищевказаного Закону, а не в її порушення. Зауважив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Крім того, зазначив, що відповідно до п.8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження, що й було зроблено 27.07.2023 в межах виконавчого провадження № 72377063. Вважає, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Протокольною ухвалою від 25.09.2023 витребувано у відповідача додаткові докази. У судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою від 27.09.2023 відкладено розгляд справи до 10:00 год. 28.09.2023.

У судове засідання 28.09.2023 представник позивача не прибув. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. У поданому суду клопотанні позовні вимог підтримав повністю та просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.09.2023 підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

26.03.2020 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61623282 (а.с.7-8) з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.04.2010 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №2-3433/10 (а.с.5-6).

20.06.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якою з боржника - ОСОБА_1 , підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі 3753,57 доларів США та 422,00 грн (а.с.9).

Вказана постанова державного виконавця надіслана Давидюку Андрію Васильовичу на його поштову адресу поштовим відправленням №98.

Однак, вказане поштове відправлення повернулося відправнику без вручення адресату із зазначенням причин такого невручення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.11-12).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022 №7935 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 21.11.2022 (а.с.17).

26.07.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.13-14).

27.07.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72377063 (а.с.15) з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної 20.06.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282.

Вважаючи протиправними постанови про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 (ВП№61623282) та про відкриття виконавчого провадження №72377063 від 27.07.2023 та дії державного виконавця щодо винесення таких постанов, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме: постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

В матеріалах судової справи відсутні відомості про винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору в межах інших виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.04.2010 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №2-3433/10, на підставі Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (який був чинним до прийняття Закону №1404-VIII). Відтак, такі обставини судом не оцінюються в цій справі.

Як встановлено судом, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП№61623282) на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) винесено 26.07.2023, тобто через понад місяць після винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023.

Таким чином, при винесенні спірної постанови про стягнення виконавчого збору питання про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) вирішене не було.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача про те, що оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня від дати повернення виконавчого документа стягувачу, а раніше такого терміну, то вона винесена відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII. Суд зауважує, що винесення державним виконавцем 20.06.2023 спірної постанови про стягнення виконавчого збору не було зумовлене ні фактом відкриттям виконавчого провадження 26.03.2020 (відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII), ні фактом повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою 26.07.2023 (п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору винесена за відсутності умов, передбачених частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.10.2019 у справі №580/1328/19, від 01.04.2020 у справі №802/848/18-а, від 02.06.2022 у справі №640/23779/20 та від 27.04.2023 у справі №640/26475/21, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи викладене, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№ 61623282 є протиправною та такою, що не відповідає критеріям правомірності, закріпленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки винесена з порушенням встановленої законом процедури.

Оскільки постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№61623282 визнана судом протиправною, то й відкриття виконавчого провадження №72377063 щодо її примусового виконання теж є неправомірним.

Таким чином, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 72377063 від 27.07.2023 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної 20.06.2023 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному в межах виконавчого провадження №61623282, також підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає, що визнання протиправними та скасування спірних постанов є достатнім заходом для захисту та відновлення порушених прав позивача, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення таких постанов задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1073,60 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правову допомогу адвоката суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд встановив, що на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу представником позивача адвокатом Дудка І.О. надано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2023 серії ВК №1101175, а також детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат від 21.09.2023 на суму 20000,00 грн, який підписано лише адвокатом, тобто склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, виконану адвокатом за таким описом, не погоджені з позивачем.

Водночас, представником позивача не надано суду доказу оплати понесених витрат.

Крім цього, в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги адвокатом, що не дає суду можливості оцінити обсяг та умови передбаченої договором правової допомоги, суми гонорару, порядку оплати, розрахунку витрат та, як наслідок, встановити, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу пов`язаний із розглядом цієї справи.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, суд дійшов висновку, що представником позивача не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами факту понесення витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи. Відтак, суд вважає відсутніми визначені процесуальним законом підстави для розподілу судових витрат на правову допомогу, а тому такі витрати повинен понести позивач.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії протиправними, визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 ВП№ 61623282.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 72377063 від 27.07.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

В розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, 22А,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя Н.О. Дорошенко