Справа № 380/24818/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/24818/21 пров. № А/857/11272/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 380/24818/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення 19.05.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2013 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію: з листопада 2008 року по жовтень 2009 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; з листопада 2009 року по жовтень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу: 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; з листопада 2012 року по листопад 2013 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу: класна кваліфікація Майстер -11 відсотків посадового окладу;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за 2013, 2014, 2016 роки у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30 відсотковому розмірі від посадового окладу;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум винагороду за бойове чергування за 2013, 2014, 2016 роки, у місяцях фактичної виплати, згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу із розрахунку 30% посадового окладу на місяць;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 15.09.2013, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до квітня 2018 року. Із наданих на адвокатські запити представника позивача документів позивач дізнався, що під час проходження військової служби та звільнення із неї йому не у повному обсязі проведено грошові виплати, право на які він набув у зв`язку з проходженням військової служби. Для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 380/24818/21 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2013 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію: з листопада 2008 року по жовтень 2009 року у розмірі за 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; з листопада 2009 року по жовтень 2012 року у розмірі за 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; з листопада 2012 року по листопад 2013 року у розмірі за класну кваліфікацію Майстер -11 відсотків посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з червня по грудень 2013 року, за період з січня по квітень, за червень 2014 року і за період з жовтня по листопад 2016 року у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30 відсотковому розмірі від посадового окладу.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з червня по грудень 2013 року, за період з січня по квітень, за червень 2014 року і за період з січня по лютий та з жовтня по листопад 2016 року у розмірі 30% посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на дату набуття права на таку виплату, у розмірі одного посадового окладу та одного окладу за військове звання, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата здійснюється в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із додатками розміру. Оскільки пунктом 7 вказаної постанови встановлена виплата до 50% від встановленого, зокрема, додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 розміру, то максимальний розмір надбавки, що підлягає виплаті становить 2,5%, 4% та 5,5% відповідно. Щодо винагороди за бойове чергування відповідач зазначив, що ця винагорода виплачується за місцем служби за минулий місяць на підставі наказів відповідних начальників органу Держприкордонслужби про виплату винагороди. Сам розмір цієї винагороди не є сталим, залежить від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення, від кількості днів чергування.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 380/24818/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з тлумачення положень пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 видно, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50% установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Суд першої інстанції вказав, що додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28, зокрема надбавка за кваліфікацію, впорядковані в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій України Адміністрацією державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007.

Таким чином, з моменту затвердження вказаної Інструкції підстави для обмеження виплати надбавки за кваліфікацію в обсязі до 50% нормативно встановленого розміру відпали. Суд першої інстанції вказав, що оскільки з 29.06.2008 набрала чинності Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена Адміністрацією державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425, відтак, відпали підстави для застосування обмеження розміру надбавки за кваліфікацію.

Крім того, виплату передбаченої Постановою КМУ винагороди за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям в розмірі від 10% до 30% посадового окладу за місяць Інструкцією №425 упорядковано таким чином: виплата здійснюється в розмірі 4% посадового окладу за кожне несення служби (напр., за умови несення трьох бойових чергувань розмір винагороди становитиме 4%*3=12% посадового окладу), але не більше 30 відсотків на місяць.

Відтак суд дійшов висновку, що після прийняття Інструкції №425, якою впорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідач при нарахуванні та виплаті винагороди за бойове чергування (бойову службу) повинен був керуватись додатком №25 Постанови №1294 з урахуванням положень Інструкції №425, а не пунктом 7 Постанови №1294.

Також суд першої інстанції вважає, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу усю винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 із 27.09.1998 проходив військову службу.

Наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 23.04.2018 №102-ОС, підполковника ОСОБА_1 , начальника групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 І категорії (тип Б), звільненого з військової служби за пунктом а частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Як установлено з особистих карток грошового забезпечення позивача та з архівних відомостей, позивачу виплачувалась надбавка за класність: з листопада 2008 року по жовтень 2009 року у розмірі 2,5%, з листопада 2009 року по жовтень 2012 року у розмірі 4%, з листопада 2012 року по листопад 2013 року у розмірі 5,5%.

Судом також встановлено, що у 2013, 2014 та 2016 роках позивачеві виплачувалась винагорода за бойове чергування у розмірі 5% від посадового окладу, що підтверджується архівними відомостями з січня 2013 року по грудень 2013 року, з січня 2014 року по грудень 2014 року, з січня 2016 року по грудень 2016 року, зокрема, така винагорода виплачувалася за період з червня по грудень 2013 року, за період з січня по квітень, за червень 2014 року і за період з жовтня по листопад 2016 року.

Станом на 27.09.2013 безперервна календарна вислуга років позивача становила 15 років.

Судом також встановлено, що згідно з архівними відомостями з січня 2013 року по грудень 2013 року, позивачу було виплачено винагороду за безперервну військову службу в розмірі 537,50 грн, що становить 50% від суми посадового окладу та окладу за спеціальним званням.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру усіх вище перелічених виплат, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо позовних вимог про протиправність дій щодо нарахування та виплати надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2013 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що військова частина НОМЕР_1 виплачувала позивачу надбавки за класну кваліфікацію з листопада 2008 року по жовтень 2009 року у розмірі 2,5%, з листопада 2009 року по жовтень 2012 року у розмірі 4%, з листопада 2012 року по листопад 2013 року у розмірі 5,5%.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Постанова №1294) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вказаною Постановою затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, у додатку 25 передбачені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, МВС, Держприкордонслужби,, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, серед яких надбавка за кваліфікацію особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особи рядового, сержантського і старшинського складу, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, що мають клас: перший 8 відсотків посадового окладу, «майстер» - 11 відсотків посадового окладу.

Відповідно до пункту 7 Постанови №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Згідно з пунктом 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Таким чином, Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

29.06.2008 набрала чинності Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 20.05.2008 №425, прийнятим на виконання Постанови №1294 з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 якого особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби вищевказаною Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію.

Таким чином, аргументи скаржника щодо правомірності виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період з липня 2008 року по 2013 рік в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру на підставі пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 не заслуговують на увагу.

Застосування згаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у зразковій справі № 808/8403/13-а, а тому такий відповідно до вимог частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню при вирішенні даної справи.

При цьому, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату вказаної надбавки у належному розмірі.

Щодо аргументів скаржника про відсутність бюджетних коштів, як на причину неможливості виплати позивачу надбавки за кваліфікацію у розмірі, встановленому у додатку 25 до Постанови №1294, то на переконання суду апеляційної інстанції, такі не можуть прийматись до уваги, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» підлягає застосуванню судами як джерело права, органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними (рішення ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43)).

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

У Рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008).

У Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити винагороду за бойове чергування за 2013, 2014, 2016 роки із розрахунку 30% посадового окладу на місяць, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації з архівних відомостей щодо грошового забезпечення позивача, за період з червня по грудень 2013 року, за період з січня по квітень, за червень 2014 року і за період з січня по лютий та з жовтня по листопад 2016 року позивачу виплачувалась винагорода за бойове чергування у розмірі 5% посадового окладу.

Відповідно до додатку 25 Постанови №1294 військовослужбовці у частинах і підрозділах ракетних військ, у частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, розвідувальних(спецпризначення) з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу) від 10 до 30 відсотків посадового окладу.

Пункт 2 Постанови №1294 регламентував, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Міністерством надзвичайних ситуацій, Державною інспекцією техногенної безпеки, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далідержавні органи).

Водночас пункт 7 Постанови №1294 визначав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Адміністрація Державної прикордонної служби України на виконання Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та Постанови №1294, з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, наказом № 425 від 20.05.2008 затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (чинна на час спірних правовідносин, далі Інструкція №425).

Згідно підпункту 3.17.1. пункту 3.17 розділу ІІІ Додаткові види грошового забезпечення Інструкції №425 військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, екіпажів літаків, вертольотів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, екіпажів кораблів, катерів за час бойового чергування (бойової служби) з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України виплачується винагорода за бойове чергування (бойову службу).

Відповідно до підпункту 3.17.2. пункту 3.17 Інструкції №425 винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям виплачується в таких розмірах на місяць:

- екіпажів літаків і вертольотів за час бойової служби вночі (22-00 - 6-00), - 5 відсотків посадового окладу за кожний виліт з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України, але не більше 30 відсотків на місяць;

- іншим військовослужбовцям, які згідно з підпунктом 3.17.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, а також військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), корабель, катер, судно наказами відповідних начальників (командирів), за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Згідно пункту 3.17 Інструкції №425:

3.17.3. Винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям нараховується від посадових окладів за основною або тимчасовою посадою.

3.17.4. Винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідних начальників (командирів) органу Держприкордонслужби про виплату винагороди. Підставою для видання наказу є рапорт відповідних начальників (командирів) підрозділів, у якому зазначаються військовослужбовці, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби).

3.17.5. Військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, які виконували обов`язки неповний календарний місяць (у зв`язку з призначенням, звільненням (усуненням) з посади, перебуванням у відпустці, на лікуванні, службовому відрядженні, а також з інших поважних причин) та мають право на отримання винагороди за бойове чергування (бойову службу), винагорода виплачується за кожне чергування у розмірах, визначених підпунктом 3.17.2 цієї Інструкції, але не більше 30 відсотків від посадового окладу на місяць.

3.17.6. Винагорода не виплачується військовослужбовцям, які її отримали за попереднім місцем служби, за місяць, у якому вони прибули для подальшого проходження служби в інший орган (підрозділ) Держприкордонслужби, у якому військовослужбовцям установлена виплата цієї винагороди.

3.17.7. Військовослужбовці, які допустили порушення порядку несення бойового чергування (бойової служби), можуть бути позбавлені винагороди за той місяць, у якому було допущене це порушення, наказом відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Таким чином, пункт 7 Постанови №1294 визначав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, виплата таких провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Адміністрація Держприкордонслужби упорядковала додаткові видів грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України шляхом прийняття Інструкції №425, деталізувавши їх розмір та підстави виплати залежно від певних обставин.

Так, виплату передбаченої Постановою КМУ винагороди за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям в розмірі від 10% до 30% посадового окладу за місяць Інструкцією №425 упорядковано таким чином: виплата здійснюється в розмірі 4% посадового окладу за кожне несення служби (напр., за умови несення трьох бойових чергувань розмір винагороди становитиме 4%*3=12% посадового окладу), але не більше 30 відсотків на місяць.

Отже, після прийняття Інструкції № 425, якою впорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідач при нарахуванні та виплаті винагороди за бойове чергування (бойову службу) повинен був керуватись додатком №25 Постанови №1294 з урахуванням положень Інструкції №4225, а не пунктом 7 Постанови №1294.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування в розмірі 5% посадового окладу у визначені періоди, оскільки такі призвели до виплати позивачу винагороди за бойове чергування у заниженому розмірі.

Таким чином, суд правильно вважав, що належним засобом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу винагороди за бойове чергування за визначений період в розмірі 30% посадового окладу.

Щодо позовних вимог про нарахування і виплату відповідачу з урахуванням виплачених сум винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 15.09.2013, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах:

-15 років 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням;

-20 років 1, 5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням;

-25 років 2, 0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;

-30 років 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;

-35 і кожні наступні п`ять років 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Згідно з витягом з послужного списку позивача, останній вступив на військову службу 27.09.1998 та проходив таку безперервно до дати виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом від 23.04.2018. Станом на 27.09.2013 тривалість безперервної календарної військової служби позивача становила 15 років.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача за 2013 рік, позивачу було виплачено винагороду за тривалість безперервної військової служби на суму 537,50 грн, що з урахуванням посадового окладу (950 грн) та окладу за військовим званням (125 грн), загальна сума 1075 грн, становить 50% від суми посадового окладу і окладу за військовим званням.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу усю винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 380/24818/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 28.09.2023 року