Справа № 686/6715/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/6715/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Павловська А.А.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шидловського В.Б.,

представника відповідача: Ткачук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ №000994 від 01.03.2023 року про притягнення її до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та закрити справу.

В обґрунтування вимог вказала, що постанова від 01.03.2023 винесена з порушенням норм КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року позов задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ №000994 від 01.03.2023 року про адміністративне правопорушення, складену відносно ОСОБА_1 за ознаками частини 1 статті 203 КУпАП, скасувано та закрито справу про адміністративне правопорушення щодо неї.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Так, апелянт наполягає на тому, що чинним законодавством України не заборонено "повторне" притягнення за триваюче правопорушення.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанці.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, надіславши 25.09.2023 заяву про розгляд справи за її відсутності.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується її паспортом (арк. спр.5).

29.03.2022 постановою про накладення адміністративного стягнення УДМС України у Хмельницькій області серії ПН МХМ № 000795 було встановлено, що 29.03.2022 о 12.00 за адресою АДРЕСА_1 під час прийому громадян було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців на території України, а саме ухилилась від виїзд після закінчення відповідного терміну перебування. Місце скоєння: м.Хмельницький. на позивачку накладено штраф в сумі 5100 грн.

Як стверджує позивачка і визнає відповідач, позивачка добровільно сплатила штраф за даною постановою.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 року в адміністративній справі № 686/8529/22 встановлено, що 29.03.2022 головним спеціалістом Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області Бородій М.М. ухвалено рішення про примусове повернення позивачки , яка востаннє прибула на територію України в 2010 році, до країни походження - російської федерації. Вказаним рішенням її зобов`язано покинути територію України у термін до 27.04.2022. Як вбачається з його змісту, "29.03.2022 під час прийому громадян за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 від 13.11.2010, яка востаннє прибула на територію України в 2010 році. Відповідно до чинного законодавства, зокрема Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011, Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, яка затверджує Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, громадянка рф ОСОБА_1 має право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів. Разом з тим зазначений іноземний громадянин на день контролю перебував на території України понад встановлений строк, чим порушив передбачений законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище. За вказане порушення позивач була притягнута до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Зазначеною постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Бородія М. від 29 березня 2022 року про примусове повернення позивача до країни походження (рф).

Позивач в 2022 2023 р.р. не виїжджала з України до країни свого громадянства.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 01.03.2023 року, 01.03.2023 о 14.30 за адресою м.Хмельницький, в с.Малашівці було виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування (а.с. 9).

Відповідно до постанови від 01.03.2023 серії ПН МХМ 000994 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.( арк.спр.10). У постанові встановлено, що 01.03.2023 р. о 14.30 за адресою м.Хмельницький піж час відпрацювання поліцією території с.Малашівці було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме ухилилася від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. Місце скоєння правопорушення: м.Хмельницький.

Не погоджуючись з даною постановою, позивач звернулася до суду для її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення на позивачку від 29.03.22 і від 01.03.23 містять ідентичні обставини вчинення правопорушення, штраф накладено в одному і тому ж розмірі. В постанові, що оскаржується, не зазначено, що вона складена стосовно притягнення позивачки до відповідальності за невиконання нею своїх обов`язків щодо виїзду з України за певний період, як відсутнє посилання на будь-який період і в першій із зазначених постанов. Однак, відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що вказує на наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, частиною 1 ст.203 КУпАП передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України іноземців та осіб без громадянства. Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону № 3773- VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, апелянт наполягає на тому, що чинним законодавством встановлено заборону саме "подвійного", а не "повторного" притягнення до відповідальності за триваюче (продовжуване) правопорушення.

З даного приводу колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення на позивачку від 29.03.22 і від 01.03.23 містять ідентичні обставини вчинення правопорушення, штраф накладено в одному і тому ж розмірі. В постанові, що оскаржується, не зазначено, що вона складена щодо притягнення позивачки до відповідальності за невиконання нею своїх обов`язків щодо виїзду з України за певний період, як відсутнє посилання на будь-який період і в першій із зазначених постанов.

Крім того, позивач не оспорює тієї обставини, що вона дійсно мала обов`язок, однак не змогла виїхати з України, проте пояснює, що вже сплатила штраф за те ж саме правопорушення.

Посилання ж відповідача на те, що правопорушення є триваючим, а тому правомірним є повторне притягнення позивачки до відповідальності, обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, зважаючи на те, що в оскаржуваній постанові, як зазначено ні факту повторного притягнення до аміністративної відповідальності, ні періоду, за який позивач притягнута до відповідальності за невиконання обов`язку щодо виїзду за межі території України.

Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності необхідно було встановити склад правопорушення, в тому числі вину особи, яка притягається до відповідальності, надавши оцінку доводам позивача, що в зазначений період часу вона не могла здійснити виїзд з України до рф, адже почалася війна рф проти України, було введено воєнний стан і в разі виїзду, який і сам по собі був вкрай утрудненим за таких обставин, повернення в Україну для неї з дитиною стало б неможливим.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.