Справа № 160/18882/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на відставку і щомісячне довічне грошове утримання: строк проходження військової служби - 1 рік 4 місяці 19 днів (з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року), строк роботи у галузі права (юрисконсульт кооперативу Глобус) (з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року) - 3 роки і здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці у розмірі 64 відсотків суддівської винагороди працюючого судді;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби - 1 рік 4 місяці 19 днів (з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року), строк роботи у галузі права (юрисконсульт кооперативу Глобус) (з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року) - 3 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту його призначення, 31.05.2023 року, виходячи зі стажу роботи повних 27 років 04 місяці 29 днів із розрахунку 64 % суддівської винагороди та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 30.08.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
23.08.2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує проти даного адміністративного позову в повному обсязі з наступних підстав. Позивач перебуває на обліку з 31.05.2023 року та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VІІІ). Згідно пункту 3 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Положення пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VIIІ, яким було встановлено інший порядок розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду №2-р/2020 від 18.02.2020 року. За документами пенсійної справи загальний стаж позивача становить 23 роки, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 113003,52 грн. (201792,00 грн. х 56%) виходячи із загального відсотку розрахунку від заробітку в розмірі 56% грошового утримання судді у відставці. Відповідно до ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів (надалі - Закон №1402), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді. Так, стаж роботи на посаді судді у позивача складає 23 роки, розмір довічного грошового утримання обчислено у розмірі 56% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №1402. Відповідно до ст.137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суддів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікованої комісії суддів України; - судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон України №1402, чинний на час розгляду справи, та визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, і ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді. Закон України Про статус суддів, на який посилався позивач втратив чинність 01.01.2012 року. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
06.09.2023 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він вважає за необхідне спростувати позицію відповідача. Так, вважає, що висновки відповідача щодо відсутності у суду права зобов`язувати відповідача вчиняти певні дії - є безпідставними. Відповідач мав при прийнятті рішення щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача керуватися відповідними нормами чинного законодавства та врахувати при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання позивача у відставці - період проходження строкової військової служби, строк роботи у галузі права. Оскільки рішення відповідача, на думку позивача, не відповідає чинному законодавству, тобто є протиправним, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 30 березня 2000 року №551/2000 був призначений на посаду судді Будьонівського районного суду міста Донецька строком на 5 років.
Постановою Верховної Ради України від 07 квітня 2005 року №2534-VІ обраний на посаду судді вказаного суду безстроково.
22.05.2008 року ОСОБА_1 призначено суддею в Кіровський районний суд м.Донецька.
Відповідно до постанови Верховної ради України від 06.06.2013 року №328-VII позивача 15.07.2013 року призначено суддею в Дніпропетровський апеляційний господарський суд.
Указом Президента України від 28.09.2018 року №295/2018 переведено на роботу на посаді судді Центрального апеляційного господарського суду (дата зарахування - 02.10.2018 року).
Згідно з постановою Вищої Ради Правосуддя від 23 травня 2023 року №499/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв язку з поданням заяви про відставку.
Наказом голови Центрального апеляційного господарського суду 24 травня 2023 року № 59-к «Про відрахування судді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 відраховано зі штату Центрального апеляційного господарського суду.
31 травня 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з наданням всіх необхідних документів.
20.06.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із письмовими запереченнями щодо законності і обґрунтованості прийнятого рішення.
Позивач вважає, що при розрахунку стажу роботи на посаді судді та обчисленні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби - 1 рік 4 місяці 19 днів (з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року), строк роботи у галузі права (юрисконсульт кооперативу Глобус) (з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року) - 3 роки, тому звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).
Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Статтею 137 Закону №1402-VIIІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Так, на час призначення позивача на посаду судді (11 травня 2003 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України «Про статус суддів» половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином, суд зазначає, що вказаними вище положеннями в сукупності було чітко передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується, зокрема, період проходження строкової військової служби, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Судом встановлено, що відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не зараховано період проходження строкової військової служби з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року та період роботи з 07.04.1990 року по 02.12.1997 року в кооперативі Глобус у зв`язку з виправленням дати наказу про прийняття на роботу.
При цьому, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.05.2023 року №2 року, наданого Центральним апеляційним господарським судом та трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.05.1988 року, позивач:
- з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року проходив строкову військову службу (1 рік 4 місяці 19 днів);
- з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року працював юрисконсультом кооперативу «Глобус» м. Донецьк (3 роки);
- з 11.05.2000 року по 21.05.2008 року суддя Будьонівського районного суду, м. Донецьк (08 років 10 днів);
- з 22.05.2008 року по 12.07.2013 року суддя Кіровського районного суду, м. Донецьк (05 років 01 місяць 20 днів);
- з 15.07.2013 року по 01.10.2018 року суддя Дніпропетровського апеляційного господарського суду (05 років 02 місяці 16 днів).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил СРСР (01 рік 04 місяці 19 днів), що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим Буденнівським районним військовим комісаріатом Донецької області 29.06.1986 року.
Вказані періоди роботи позивача на посаді судді становлять 27 років 04 місяці 29 днів.
Таким чином, до стажу роботи, який дає право на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен враховуватись період проходження строкової військової служби з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року.
Окремо слід зазначити щодо не врахуванням відповідачем трьох років стажу (досвіду) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів.
Так, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.
За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події або факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
З огляду на викладене, передбачені частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року.
Зі змісту вказаного листа вбачається, що передбачені частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді, здійснюється з дати набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року.
На момент звільнення позивача у відставку та відрахування зі штату суду (травень 2023 року 2023 року) діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.
Отже, чинними на момент звільнення позивача у відставку нормами законодавства було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менш як три роки.
Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.05.2023 року №2 року та трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.05.1988 року в період з 03.12.1994 року по 03.12.1994 року (3 роки) позивач працював юрисконсультом кооперативу «Глобус» м. Донецьк.
При цьому, обґрунтовуючи не врахування строку роботи у галузі права юрисконсультом кооперативу «Глобус» в період з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року (3 роки) при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач зазначає про наявність виправлення дати наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюстиції України та Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 №58, а відтак унеможливлює врахування відповідного стажу.
З приводу цього, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження вказаного стажу позивача.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що до позивача може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності до виходу його у відставку, тобто частина друга статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ, а відтак наявні підстави для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді додаткових трьох років роботи у галузі права, а саме з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року.
При цьому, Рішенням Вищої Ради правосуддя від 23 травня 2023 року №499/0/15-23 встановлено, що станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи судді Кузнецова В.О., який дає йому право на звільнення у відставку, становить 27 років 6 місяців 12 днів (строк роботи на посаді судді 23 роки 1 місяць 23 дні, період проходження строкової військової служби 1 рік 4 місяці 19 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавало право на призначення на посаду судді 3 роки.
Даний факт також підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.05.2023 року №2 року, наданим Центральним апеляційним господарським судом, в який включені спірні періоди проходження військової служби та роботи позивача.
Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.
Таким чином, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2021 року по справі №9901/15/21 зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, складає 27 років 04 місяці 29 днів, що суперечить визначеному відповідачем стажу роботи в кількості 23 роки.
Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, з урахуванням положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ повинен становити 64% суддівської винагороди, зокрема: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років та 14% - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років (7 років х 2%).
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч чинному законодавству України.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на відставку і щомісячне довічне грошове утримання: строк проходження військової служби (1 рік 4 місяці 19 днів) в період з 29.06.1986 року по 18.11.1987 року, строк роботи у галузі права юрисконсультом кооперативу Глобус в період з 03.12.1994 року по 03.12.1997 року (3 роки) і здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці у розмірі 64 відсотків суддівської винагороди працюючого судді.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна