Справа № 240/5629/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Житомир

справа № 240/5629/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 08.12.2022;

- скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення 08.12.2022;

- зобов"язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у резолютивній частині наказу від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " змінити формулювання дати звільнення та викласти наказ у наступній редакції

"Наказую:

1. Припинити державну службу та звільнити 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

2. Виплатити грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 22.07.2022 по 06.12.2022".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22.07.2022 призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

Вказує, що 02.12.2022 подав до відповідача заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 06.12.2022 на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, за згодою сторін. Однак, всупереч вказаному, відповідачем прийнято наказ №521-о від 08.12.2022 про його звільнення зі служби з 08.12.2022, тобто без врахування волі та бажання працівника.

Окрім того наголошує, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу не врахованого положення ст.4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до змісту якої позивач має право розірвати трудовий договір з власної ініціативи в строк, зазначений в його заяві.

Позивач, вважаючи протиправним наказ відповідача щодо звільнення його саме датою 08.12.2022, тобто без врахування його волі, звернувся до суду за захистом свого порушеного права з даною позовною заявою.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№33401/23), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування правової позиції вказує, що працівник не може бути звільнений відповідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, якщо одна зі сторін не надає згоди на припинення трудового договору за цією підставою або не було досягнуто домовленості щодо дати такого звільнення. У такому разі трудовий договір може бути припинений з інших підстав, передбачених КЗпП України.

Також зауважує, що заява про звільнення позивача за угодою сторін не містить резолюції відповідача, а саме: не містить ні пропозиції, ні погодження - відповідача, з якої дати трудовий договір може бути розірвано.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч. 1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положеньст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Державної податкової служби України у Житомирській області №224-о від 21 липня 2022 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області за строковим призначенням з 22 липня 2022 року.

02.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області із заявою, в якій просив звільнити його з 06.12.2022 із займаної посади за згодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та ст.86 Закону України "Про державну службу" та виплатити грошову компенсацію за усі невикористані дні відпусток. (а.с.12).

08 грудня 2022 року в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області прийнято наказ №521-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до ст.86 Закону України "Про державну службу" та п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, припинено державну службу та звільнено 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

Підставою прийняття вказаного наказу зазначено заяву ОСОБА_1 (а.с. 18).

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно визначено дату звільнення - 08.12.2022, без врахування його бажання бути звільненим 06.12.2022, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон України "Про державну службу")

Згідно з частиною першюї статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною першою статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено підстави, з яких припиняється державна служба, зокрема пунктом 3 цієї статті передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу" державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Згідно з пунктом 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Пунктом 1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що однією з підстав припинення трудового договору є волевиявлення його сторін щодо звільнення за угодою (домовленістю) сторін.

Отже, у випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП.

Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору.

Проте, з огляду на вищевикладене суд зауважує, що основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Матеріали справи свідчать, що позивачем подано заяву (від 02.12.2022) про звільнення за угодою сторін із зазначенням дати звільнення - "06 грудня 2022 року».

Тобто, позивачем вчинено дії щодо волевиявлення (пропозиції) на його звільнення та визначення строку з якого трудовий договір (служба) пропонується розірвати.

Однак варто зазначити, що копія заяви позивача про звільнення від 02.12.2022, що надана до суду позивачем, не містить резолюції відповідача, яка б свідчила про наявність чи відсутність пропозиції та/чи погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано.

На противагу вказаному, 08 грудня 2022 року в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області прийнято наказ №№521-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до ст.86 Закону України "Про державну службу" та п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, згідно з яким припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 саме 08 грудня 2022 року.

Також суд наголошує, що на підтвердження відсутності між сторонами угоди щодо дати звільнення позивача зі служби, є відпрацювання позивачем, тобто перебування позивача на своєму робочому місці 7 та 8 грудня 2022 року. Вказані обставини підтверджуються табелем обліку робочого часу управління контролю за підакцизними товарами ДПС за грудень 2022 року, що наданий відповідачем до суду та міститься в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, шляхом прийняття оскаржуваного наказу на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України погодив звільнення позивача, проте домовленості між відповідачем (роботодавцем) і позивачем (працівником) про певну дату припинення трудового договору не було досягнуто.

В свою чергу, суд зазначає, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження досягнення між відповідачем (роботодавцем) і позивачем (працівником) згоди щодо дати звільнення зі служби.

Підсумовуючи наведене, зважаючи на сукупність досліджених судом обставин, а саме відсутності належних та допустимих доказів існування домовленості між Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області, як роботодавцем та позивачем, як працівником щодо дати звільнення зі служби, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення позивача 08.12.2022, не є протиправним.

Суд критично ставиться до доводів позивача про неврахування відповідачем положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136, зважаючи на наступне.

Частиною 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136 передбачено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

Згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 листопада 2022 року, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №80 від 30 листопада 2022 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), населені пункти Житомирської області, зокрема місто Житомир, де працював позивач станом на момент подання заяви про звільнення, не міститься у вказаному переліку з підстав загальновідомого факту, відсутності ведення бойових дій його території.

З огляду на викладене, положення частини 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136 не розповсюджуються на спірні правовідносини між сторонами, що є предметом дослідження в межах розгляду даної справи.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем вимог законодавства, та як наслідок, відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.5ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир,10003, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 29 вересня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко