Справа № 160/20093/22
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20093/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якій просив: скасувати наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 795-к від 30.11.2022 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та поновити на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у гірничодобувній промисловості у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року позов задоволено, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 795-к від 30.11.2022 року Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 .

Зобов`язав Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці поновити ОСОБА_1 з 02.12.2022 року на державній службі у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, на посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_1 обіймав у Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області.

Стягнув з Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла, буд. 1 Д; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2022 року по 19.04.2023 року у сумі 60 093 грн. (шістдесят тисяч дев`яносто три гривні) із утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 02.12.2022 року на державній службі у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, на посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_1 обіймав у Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць в розмірі 6525,30 грн. допустив до негайного виконання.

Стягнув з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 1 д, м. Дніпро, 49107; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 637,39 грн. (шістсот тридцять сім гривень тридцять дев`ять копійок).

Стягнув з Південно-Східного міжрегіонального управління Держаної служби з питань праці (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла, буд. 1 Д; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 1274,78 грн. (одна тисяча двісті сімдесят чотири гривні сімдесят вісім гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області та Південно-Східне міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, оскаржили його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2023 року задоволено частково апеляційні скарги Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі №160/20093/22 та прийнято нову постанову якою позов задоволено, а саме суд: визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 795-к від 30.11.2022 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; поновив ОСОБА_1 з 01.12.2022 року на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у гірничодобувній промисловості у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області; стягнув з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.12.2022 по 19.04.2023 року у сумі 60093 (шістдесят тисяч дев`яносто три) грн, який визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів та вже виплачених сум.

14.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява представника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 13.07.2023 про поворот виконання, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 6525,30 грн. безпідставно стягнені за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року у справі №160/20093/22.

В обґрунтування заяви зазначено, що на виконання судового рішення Міжрегіональним управлінням поновлено ОСОБА_1 з 02.12.2022 на державній службі у Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, на посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку він обіймав у Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області. Також, на виконання судового рішення позивачу негайно перераховано заробітну плату за один місяць у сумі 6525,30 грн (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. 30 коп.), що підтверджується довідкою про доходи №14/07 від 13.07.2023 року.

Проте, постановою апеляційного суду скасовано рішення окружного суду. Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці перерахувало на користь позивача заробітну плату за один місяць у сумі 6525,30 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. 30 коп.), внаслідок незаконно прийнятого рішення судом першої інстанції. Таким чином, стягнуті 6525,30 грн (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. 30 коп.) на користь ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року по справі №160/19927/22 підлягають поверненню заявнику - Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці.

У відповідності до положень статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування (крім випадків, визначених цим Законом) в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Фінансування утворення, реорганізації та ліквідації органів державної влади здійснюється в межах коштів, передбачених на утримання органів державної влади Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік або (у разі недостатності такого фінансування) після внесення відповідних змін до такого Закону. Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Отже, оскільки Міжрегіональне управління є юридичною особою публічного права, утвореною відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №14, грошові кошти, які були перераховані ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року у справі № 160/19927/22, не були передбачені бюджетним фінансуванням на відповідний 2023 рік. Перераховані ОСОБА_1 грошові кошти не є періодичним платежем з Державного бюджету України або виплатою заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у розумінні норм Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про поворот виконання судового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ визначено статтею 381 КАС України. Обмеження на поворот виконання судових рішень встановлені у справах: про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів; рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби. У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Зазначено, що у постанові від 07.07.2023 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення судом першої інстанції положень норми статті 235 КЗпП України. Суд першої інстанції безпідставно посилаючись на наявність змін в штатному розписі управління Держпраці у Дніпропетровській області, не здійснив самостійного поновлення позивача на посаді, а зобов`язав Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці поновити його на роботі на заново утвореному підприємстві, а не на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Згідно приписів статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Посилаючись на зазначені обставини вказано на те, що Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці перерахувало на користь позивача заробітну плату за один місяць у сумі 6525,30 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 30 копійок), внаслідок незаконно прийнятого рішення судом першої інстанції.

За позицією скаржника стягнуті 6525,30 грн (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. ЗО коп.) на користь ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року по справі №160/19927/22 підлягають поверненню заявнику - Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці.

Скаржник не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в твердженні про те що, можливість повороту виконання судового рішення у справі присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби передбачена виключно в разі недобросовісних дій позивача (стягувача), згідно з якими скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, оскільки скаржником виконувались рішення суду, які набрали законної сили на підлягали виконанню.

Зазначено, що у відповідності до положень статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування (крім випадків, визначених цим Законом) в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Фінансування утворення, реорганізації та ліквідації органів державної влади здійснюється в межах коштів, передбачених на утримання органів державної влади Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік або (у разі недостатності такого фінансування) після внесення відповідних змін до такого Закону. Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Отже, оскільки Міжрегіональне управління є юридичною особою публічного права, утвореною відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №14, грошові кошти, які були перераховані ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року по справі № 160/19927/22, не були передбачені бюджетним фінансуванням на відповідний 2023 рік. Перераховані ОСОБА_1 грошові кошти не є періодичним платежем з Державного бюджету України або виплатою заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у розумінні норм Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року N 5.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Позивач зазначає, що у даному випадку поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Зазначено, що посилання скаржника на те, що виплачений позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу не є виплатою заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у розумінні норм Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року N 5, є помилковим, оскільки відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

З урахуванням приписів ст. 381 КАС України та ст. 239 Кодексу законів про працю України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поворот виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у даній справі можливий лише у разі, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до пункту 3, 2 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За частиною 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За частиною 3 статті 14 та частини 2 статті 370 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення, та виплатити заробітну плату у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Інститут повороту виконання судового рішення врегульовано статтею 380 КАС України.

Так, відповідно до зазначеної норми, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Системний аналіз вищенаведених приписів процесуального законодавства надає підстави стверджувати, що метою інституту повороту виконання судового рішення є усунення наслідків скасованого рішення суду. Такий інститут спрямований на створення дієвих та ефективних гарантій дотримання прав та законних інтересів добросовісного боржника в разі виконання визнаного згодом судового рішення, як помилковим.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Разом із тим, вирішальною правовою підставою для здійснення повороту виконання судового рішення є скасування судом вже виконаних судових рішень, а також реалізація скасованого рішення внаслідок одержання стороною майна.

При цьому, скасувавши рішення суд у такому випадку, зокрема, повинен відмовити в позові повністю або задовольнити позовні вимоги в меншому розмірі.

Як свідчать матеріали справи, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, позов задовольнив в повному обсязі.

Отже, у даному випадку відсутні підстави визначені статтею 380 КАС України для повороту виконання судового рішення.

Також суд зазначає, що передумовою для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у справі про стягнення коштів є встановлення факту перерахування таких коштів згідно рішення суду.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі № 160/20093/22 Міжрегіональним управлінням позивачу негайно перераховано заробітну плату за один місяць (середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць) у сумі 6525,30 грн (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. 30 коп.), що підтверджується довідкою про доходи №14/07 від 13.07.2023 та про що зазначено відповідачем у скарзі.

Статтею 381 КАС України встановлені особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ, за якою поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Таким чином у справах про присудження виплати заробітної плати поворот виконання допускається лише за умови, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Також статтею 239 КЗпП України передбачено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

З цих же підстав допускається стягнення з працівників сум, виплачених їм відповідно до раніше прийнятого рішення комісії по трудових спорах при повторному розгляді спору.

Таким чином, поворот виконання рішення, щодо предмету спору, стосується лише виплачених заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.

Згідно із усталеною практикою Верховного Суду можливість повороту виконання судового рішення у справі про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання передбачена виключно в разі недобросовісних дій позивача (стягувача), згідно з якими скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Подібний підхід щодо можливість повороту виконання судового рішення у справі викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 569/15646/16-ц та постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 818/678/17, від 25.10.2021 у справі № 607/3393/18, від 26.05.2022 у справі № 495/364/17, від 01.12.2022 у справі № 380/3422/20, від 27 квітня 2023 року у справі №826/20483/14 та інш.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, з`ясовуючи природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Таким чином, виплачений позивачу на виконання рішень суду у цій справі середній заробіток за час вимушеного не може бути стягнутий з позивача в межах процедури повороту виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2022 року справа №380/3436/20, № 380/3573/20, №380/3905/20, від 01 грудня 2022 року справа №380/3422/20, від 08 грудня 2022 року справа №380/3644/20.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.381 КАС України, та не врахування того, що перераховані грошові кошти не є періодичним платежем з Державного бюджету України або виплатою заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у розумінні норм Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, а тому наявні підстави для повороту виконання судового рішення, колегія суддів вважає помилковими, тому як скасоване судове рішення стосувалося присудження саме виплати у відносинах публічної служби середнього заробітку за час вимушеного який входить до структури заробітної плати та є заробітною платою.

Також, зазначені твердження скаржника спростовуються самим відповідачем у заяві та скарзі, а саме зазначено, що ним перераховано на користь позивача саме заробітну плату за один місяць у сумі 6525,30 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було подано завідомо неправдиві відомості або подані підроблені документи, відповідачем таких доказів надано не було.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання рішення суду, враховуючи особливості, встановлені ст. 381 КАС України, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення,

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко