Справа № 560/11556/22
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2023-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11556/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

28 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладену в листі від 07.10.2022 за №2200-0304-8/63814, яким фактично відмовлено у зарахуванні до стажу його державної служби періодів його роботи в органах державної податкової служби з 04.04.2005 по 31.10.2016, та з 23.06.2021 по 14.09.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби періоди його роботи з 04.04.2005 по 31.10.2016, та з 23.06.2021 по 14.09.2022 в органах державної податкової служби, що необхідно для призначення Позивачу пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовлено позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності згідно з Законом №889-VIII, оскільки у останнього відсутній необхідний стаж державної служби. Позивачу не зараховані до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 04.04.2005 по 31.10.2016 та з 23.06.2021 по 14.09.2022, оскільки за даний період позивачу присвоєно спеціальне звання, що не дає підстав для віднесення посади до відповідних категорій посад державної служби. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності з 17.05.2016 відповідно до Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Наказом Головного управління ДПС у Хмельницькій області №352-О від 12.09.2022 ОСОБА_1 з 14.09.2022 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління по роботі з податковим боргом за угодою сторін.

З 04.04.2006 позивачу присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІ рангу", з 01.06.2007 - "Радник податкової служби ІІІ рангу", з 12.03.2011 - "Радник податкової служби ІІ рангу", з 11.09.2015 - "Радник податкової та митної справи І рангу" та з 23.06.2021 Позивачу було присвоєно 4 ранг державного службовця. Зазначене підтверджується також записами у трудовій книжці позивача.

На звернення позивача 03.10.2022 Головное управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що стаж його роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, станом на 01.05.2016 відсутній, а тому надати довідку-розрахунок стажу державного службовця не має підстав. До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, який визначає право на пенсію відповідно до Закону №889, позивачу не зараховано період з січня 2014 по січень 2016, оскільки за даний період позивачу присвоєно спеціальне звання, що не дає підстав для віднесення посади до відповідних категорій посад державної служби.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється Законом України "Про державну службу" в редакції Закону від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі Закон № 3723 ХІІ).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року за № 889-VIII, за змістом якого, пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 90 та пунктом 10 та 12 Прикінцевих положень цього Закону.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оцінюючи доводи апелянта, що немає підстав для зарахування позивачу до стажу державної служби період перебування на посадах в органах державної податкової служби з 04.04.2005 по 31.10.2016, та з 23.06.2021 по 14.09.2022 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Стаття 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Частиною другою цієї ж статті закріплено сім категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах.

Згідно з частиною третьої статті 25 Закону №3723-XII віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом №889-VIII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на часу досягнення зазначеного віку.

Згідно з частиною 18 статті 37 Закону № 3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначаються Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283, чинний до 01.05.2016).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби. Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку з затвердженням Постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229).

Отже, стаж державної служби до 01.05.2016 обчислюється відповідно до Порядку №283, а після 01.05.2016 - відповідно до Порядку №229.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 229 стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. До стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до пункту сьомого частини другої статті 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Отже, і Порядком № 283, чинним до 01.05.2016, і діючим Порядком № 229 передбачено зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Аналогічні положення містяться у пункті 6 Порядку №229.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому достатнім доказом, що підтверджує стаж державної служби, є трудова книжка працівника.

Як встановлено судом, підставою відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця стало незарахування відповідачем до стажу державної служби періодів роботи позивача в податкових органах з 04.04.2005 до 31.10.2016, та з 23.06.2021 до 14.09.2022.

Так, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 04.04.2005 до 31.10.2016 та з 23.06.2021 до 14.09.2022 працював в органах державної податкової служби та йому 04.04.2006 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу», 01.06.2007 - спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу», 12.03.2011 - спеціальне звання «Радник податкової служби ІІ рангу», 11.09.2015 - спеціальне звання «Радник податкової та митної справи І рангу», 23.06.2021 позивачу присвоєно 4 ранг державного службовця.

Отже, враховуючи вищенаведене, та те, що позивач з 04.04.2005 до 31.10.2016, та з 23.06.2021 до 14.09.2022 року працював в органах державної податкової служби, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), що йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання за наслідками атестації у визначеному Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII порядку, а також те, що він одержував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, і з отримуваної ним заробітної плати проводились відрахування підвищених розмірів відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що періоди роботи (служби) позивача в органах державної податкової служби, підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу" в Україні від 04.12.1990 №509-XII (далі Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (далі - Податковий кодекс).

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України Про державну службу.

В постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13 Верховний Суд України вказав, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Такий правовий висновок підтримано в подальшому Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з пунктом 342.6 статті 342 Податкового кодексу правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України Про державну службу та іншими законами.

Посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України (пункт 343.2 статті 343 Податкового кодексу ).

Відповідно до положень статті 344 Податкового кодексу пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу.

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.04.2005 до 31.10.2016 та з 23.06.2021 до 14.09.2022 працював в органах Державної податкової служби, що підтверджується відповідними записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 28.09.1999 (а.с. 11-13).

Крім того, на момент припинення державної служби та звільнення позивача із займаної посади врахуванню підлягає

вимога ч. 7 ст. 46 Закону України "Про Державну службу" від 10.12.2015 № 889 -VIII.

Вказане зумовлює висновок суду про те, що періоди роботи позивача в органах державної податкової служби з 04.04.2005 до 31.10.2016 та з 23.06.2021 до 14.09.2022 зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 XII.

Враховуючи зарахування до стажу державної служби позивача періоду роботи в органах державної податкової служби з 04.04.2005 до 31.10.2016 та з 23.06.2021 до 14.09.2022 його стаж державної служби станом на 01.05.2016 становив понад 10 років.

Враховуючи вищазазначене, оцінюючи спірну відмову, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову в зарахуванні до стажу державної служби період перебування на посадах в органах державної податкової служби з 04.04.2005 по 31.10.2016, та з 23.06.2021 по 14.09.2022 не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень та порушує право позивача на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", тому таке рішення слід визнати протиправним, задовольнивши першу позовну вимогу в частині оскарження такого рішення.

З огляду на наведені вище обставини оскаржувана відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо незарахування позивачу стажу державної служби є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до вимог ст. 308 КАС України суд не здійснює перегляд судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.