Справа № 480/7731/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 р. Справа № 480/7731/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023, суддя С.В. Воловик, по справі № 480/7731/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області , Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 09.11.2022;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 10.11.2022.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2022 по 23.03.2023 у загальному розмірі 147 393, 47 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 33 357, 47 грн. підлягає негайному виконанню.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (далі відповідач 1), не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що зважаючи на військову агресію російської федерації у відповідачів не було підстав ігнорувати або ставити під сумнів інформацію, зазначену в листі Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України щодо наявності у позивача громадянства російської федерації. При цьому, чинним законодавством не встановлено відібрання будь-яких пояснень від державного службовця. Разом з тим, позивач не позивався до СБУ щодо спростування інформації про наявність у нього громадянства російської федерації.

Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області ( далі відповідач 2) також вважаючи неправомірним рішення суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати. В обґрунтування зазначило про правомірність оскаржуваного наказу, оскільки факт набуття позивачем громадянства російської федерації підтверджується не лише листом СБУ, а й сукупністю інших відомостей, одержаних СБУ в межах наданих законом повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Позивач та його представник заперечували проти вимог апеляційних скарг, вважали рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що наказом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 33-к від 27.01.2017 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 27.01.2017 року.

08.11.2022 Держпродспоживслужбою від Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України отримано лист № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022, у якому зазначалось про отримання 19.06.2014 ОСОБА_1 паспорта громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданий федеральною міграційною службою росії в м. Севастополь.

До вказаного листа було додано скріншот web-сторінки "Главного управления по вопросам миграции МВД России" щодо дійсності паспорта російської федерації серії 0914 № 172161, роздрукована інформація з СПО СК: АС «Российский паспорт», копія «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скріншот web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1

08.11.2022 на підставі вищезазначеного листа Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів прийняла наказ № 574-к, яким у зв`язку з встановленням факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави, на підставі п. 2 ч.1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 09.11.2022.

Не погоджуючись з наказом відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у Держпродспоживслужби достатніх належних, достовірних та беззаперечних доказів (інформації) для встановлення факту наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації та, як наслідок - про недоведеність обставин, які слугували підставою для звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовано Законом України «Про державну службу».

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державну службу" на державну службу не може вступити особа, яка має громадянство іншої держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема, встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про громадянство України» підставами для втрати громадянства України є, зокрема, добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про відсутність документального підтвердження матеріалами справи факту наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено вище, підставою для прийняття спірного у цій справі наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » слугували відомості, викладені у листі Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 31.10.2022, зі змісту якого вбачається, що 19.06.2014 ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданий федеральною міграційною службою росії в м. Севастополь.

Із матеріалів справи встановлено, що окрім вищезазначеного листа Служби безпеки України від 31.10.2022, факт наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації, встановлений Держпродспоживслужбою також із доданих до нього копій документів: скріншоту web-сторінки Главного управления по вопросам миграции МВД россии щодо дійсності паспорта РФ серії 0914 № 172161, роздрукованої інформації з СПО СК: АС «Российский паспорт», «Заявления о выдаче (замене) папсорта» та скріншоту web-сторінки ФНС россии щодо ідентифікаційного номера ОСОБА_1 .

Згідно наданих копій документів начальник ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Богодухів Харківської області, паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 03.02.1996 року Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області) що 18.06.2014 звернувся до «Федеральной миграционной службы россии» з «Заявлением о выдаче (замене) паспорта», за результатом розгляду якого 19.06.2014 отримав паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданий федеральною міграційною службою росії в м. Севастополь.

Під час судового розгляду справи встановлено, що копії документів, додані до листа СБУ від 08.11.2022, не засвідчені належним чином, копії скріншотів не містять дати їх виготовлення.

При цьому, як закріплено в ч.2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" встановлення такого факту, передбаченого цією статтею, покладається на суб`єкта призначення - в даному випадку Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно ч. 5 ст. 94 КАС України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку вищенаведеному листу СБУ з додатками до нього, дійшов висновку про їх неналежність та недопустимість як доказів наявності у позивача громадянства російської федерації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що вищенаведений лист не містить достатньої інформації для встановлення факту наявності у позивача громадянства російської федерації. Так, він дійсно містять інформацію про ймовірну наявність у позивача іноземного громадянства. Проте, з огляду на зміст та характер такого листа, викладена інформація потребувала перевірки відповідачем, про що вказано у ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу".

У той же час, з моменту отримання інформації та по час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідач не вчинив жодних дій щодо перевірки її достовірності, з метою виконання законодавчо визначеного обов`язку встановлення факту наявності у позивача громадянства іноземної держави.

Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідачем не доведено обставин, які слугували підставою для звільнення позивача з посади.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як відповідач, так і суд не можуть покладати на позивача обов`язок доведення протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.07.2023 № 260/1627/22.

Слід зазначити, що судом першої інстанції було витребувано у Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для направлення Державній служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів листа № 5/6/1/5-2783 від 31.10.2022 та інформацію щодо джерела їх отримання.

Листом № 5/6/1/5-3454 від 05.12.2022 Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України повідомило, що документи надіслані Держпродспоживслужбі, де і знаходяться, а джерела і підстави отримання цих документів визначені Законом України «Про Службу безпеки України».

У відповідь на вимогу суду першої інстанції надати в підготовче засідання для огляду оригінал «Заявления о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации» ОСОБА_1 від 18.06.2014, Головне управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України повідомило, що оригінал згаданої заяви знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території АРК Крим, в органах «федеральной миграционной службы» в місті Севастополь.

Колегія суддів зазначає, що ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду документально підтвердженої інформації щодо порушення питання про втрату українського громадянства позивачем відповідачі не надали, у матеріалах справи така інформація відсутня.

При цьому, припинення права позивача на державну службу могло мати місце виключно за умови встановлення Держпродспоживслужбою факту наявності в нього іноземного громадянства, чого відповідачем зроблено не було.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач та його представник під час судового розгляду справи наголошували, що позивач є громадянином України, не має іншого громадянства, ніколи не отримував паспорта громадянина іноземної держави та не вчиняв жодних дій для його отримання.

Вищенаведене у своїй сукупності дає підстави для висновку про відсутність у Держпродспоживслужби достатніх належних, достовірних та беззаперечних доказів (інформації) для встановлення факту наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації та, як наслідок - про недоведеність обставин, які слугували підставою для звільнення позивача.

Доводи апелянтів про те, що позивач не звертався до СБУ щодо спростування інформації про наявність в нього громадянства російської федерації, колегія суддів вважає необгрунтованими у зв`язку з відсутністю доказів про повідомлення СБУ позивача певної інформації щодо наявності громадянства російської федерації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів № 574-к від 08.11.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Із матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з посади 09.11.2022, тобто цей день є останнім його робочим днем.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби з 10.11.2022.

Також з 10.11.2022 підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток.

Так, згідно з довідкою № 17 від 11.11.2022, середньомісячна заробітна плата позивача складає 33 357, 47 грн., а середньоденна 1 551, 51 грн. Оскільки часом вимушеного прогулу є період з 10.11.2022 по 23.03.2023, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь позивача складає 147 393, 47 грн. ((33 357, 47 грн. х 4 місяці) + (1 551, 51 грн. х 9 робочих днів)).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 по справі № 480/7731/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 28.09.2023