Справа № 160/9574/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2023 року Справа № 160/9574/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
05 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на пенсію за віком ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі «Прогрес» з 1979,1980,1981,1984,1985,1986,1987,1991, з 1993 по 1999 р.р., вказані в архівній довідці, виданій комунальним закладом «Криничанський районний трудовий архів» №166-0 від 29.03.2018 р. та вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.08.1986 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії вказаної ухвали шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви (у кількості примірників, залежно від складу учасників справи) в якій привести прохальну частину позову у відповідність до вимог ч. 5 ст. 160 КАС України (конкретизувати періоди роботи вказані в трудовій книжці та періоди трудової діяльності, які слід зарахувати до загального страхового стажу).
На виконання вимог ухвали суду від 15.05.2023 року, засобами поштового зв`язку на адресу суду від ОСОБА_1 22.06.2023 року надійшла заява про усунення недоліків із приведенням прохальної частини позову у відповідність до вимог ч. 5 ст. 160 КАС України
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9574/23 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 24.07.2023 року, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, 25 липня 2023 року, на виконання вимог ухвали суду від 23 червня 2023 року, через підсистему «Електронний суд» відповідачем надано копію відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.03.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Крім того, у вищезазначеному рішенні зазначено, що вік заявниці 63 роки, страховий стаж особи становить 12 років 03 місяці 25 днів. За результатами доданими до заяви архівними довідками період роботи в колгоспі "Прогрес" за 1979, 1980, 1981, 1984, 1985, 1986, 1987, 1991 роки та в період з 1993 по1999 роки не зараховано до страхового стажу, оскільки ПІБ особи за відповідні періоди роботи в довідках про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), виданих Комунальним закладом "Криничанський районний трудовий архів" від 29.03.2018 №166-0, не відповідає паспортним даним.
Незгода позивача з відмовою у призначенні пенсії за віком зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Так, відповідно до п.13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З наведеного вище наведені приписи ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача-2 з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку колхозника серії НОМЕР_1 від 29.08.1986 р., з якої слідує, що в спірний період ОСОБА_1 :
- 01.05.1979р. прийнята у члени колгоспу «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області (наказ № 2 від 17.03.1980р.);
- 09.10.1988 р.-14.02.1990 р. відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 1,5-річного віку (пр. №12 прав.к-за від 10.12.1988 р.);
- 06.01.1991 р. -26.11.1994 р. відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 роки (пр. №1 від 06.01.1991 р.);
- 27.11.1994 р. колгосп «Прогрес» прийнята на роботу телятницею (ріш. Від 27.11.94 р.);
- 01.01.1998 р. переведена в цьому ж господарстві на посаду різноробочої (ріш від 01.01.98 р.);
- 10.10.1999 р. вибула із членів КСП, згідно поданої заяви за власним бажанням (пр.№3 від 14.03.2000р.);
При цьому у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.08.1986 р. наявні записи про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві та його фактичне виконаний позивачем.
Так в спірний період, ОСОБА_1 відпрацювала:
- за 1979 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 76, при встановленому мінімумі 250,
- за 1980 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 258, при встановленому мінімумі 250,
- за 1981 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 258, при встановленому мінімумі 250,
- за 1982 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 252, при встановленому мінімумі 250,
- за 1983 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 261, при встановленому мінімумі 250,
- за 1984 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 236, при встановленому мінімумі 250,
- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік -, при встановленому мінімумі 250,
- за 1987 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 255, при встановленому мінімумі 250,
- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 230, при встановленому мінімумі 230, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 1,5-річного віку
- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 17, при встановленому мінімумі 17,
- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 705, при встановленому мінімумі 705,
- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 288, при встановленому мінімумі 250,
- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік -, при встановленому мінімумі 200,
- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік -, при встановленому мінімумі ,
- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 29, при встановленому мінімумі 200,
- за 1995 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 107, при встановленому мінімумі 200,
- за 1996 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 184, при встановленому мінімумі 210,
- за 1997 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 285, при встановленому мінімумі 210,
- за 1998 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 283, при встановленому мінімумі 210,
- за 1999 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 171, при встановленому мінімумі 210,
При цьому, в графі «Причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.08.1986 р. містяться позначки про наявність у ОСОБА_1 поважних причин щодо невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві у період з 1984р. по 02.03.1986р., а саме: «відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 1,5-річного віку по 02.03.86 р.» та з 1988 р. по 1990р. а саме: «відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 1,5-річного віку».
Судом також встановлено, що відносно періодів роботи позивача з 01.05.1979р. по 10.10.1999р. у колгоспі (КСП) «Прогрес» у наданій трудовій книжці колгоспника на сторінках 18-20 у записах про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у колгоспі (КСП) «Прогрес» у графі 6 наявні номери та дати особових рахунків, а також ці записи завірені підписом керівника та печаткою підприємства.
Таким чином, записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період, а саме: у 1979,1980,1981, 1987,1991 роках, та з 1993 по 1999 р.р. було виконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі (КСП) «Прогрес», а в періоди з 1984-1986 та 1991-1994р.р. у позивача були наявні поважні причини не виконання встановленого річного мінімуму трудової участі, про що зазначено безпосередньо у трудовій книжці з посиланням на відповідні накази колгоспу, а також підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи.
Крім того, ОСОБА_1 , як до пенсійного органу, так і до суду було надано наступні документи, які додатково підтверджують трудовий стаж останнього, а саме архівну довідку про заробітну плату ОСОБА_2 в колгоспі «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1979 по 31.12.1984 р. від 29.03.2018р. №167-0 та архівні довідки про відпрацьовані вихододні ОСОБА_2 в колгоспі «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1979 по 31.12.2000 р. від 29.03.2018р. №166-0.
Так відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Криничанським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 24.01.1997 року, ПІБ позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до архівних довідок про відпрацьовані вихододні ОСОБА_2 в колгоспі «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1979 по 31.12.2000 р. від 29.03.2018р. №166-0, виданих комунальним закладом "Криничанський районний трудовий архів" :
- в відомостях зазначена за 1979 р. - « ОСОБА_3 », 1980 - «Букуч Ліда», 1981,1984 рр - « ОСОБА_3 », 1982,1983 рр. -« ОСОБА_3 », 1985 - « ОСОБА_1 .», 1986,1987 рр. - « ОСОБА_1 », 1988,1989 рр.- « ОСОБА_1 »- «Так в документах»;
в відомостях зазначена за 1990, 1992 рр. « ОСОБА_1 », 1991, 1993, 1995-2000 рр. « ОСОБА_1 », 1994 р. « ОСОБА_1 » - «Так в документах».
Стосовно зауваження відповідача щодо відмінності у написанні ПІБ позивача в деяких архівних документах суд зазначає, що у своїй сукупності надані документи надають можливість встановити, що наявність помилок перекладу не спростовує факт роботи позивача у колгоспі «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області у спірні періоди з 1979,1980,1981,1984,1985,1986,1987,1991, з 1993 по 1999 р.р., оскільки цей факт також підтверджено записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1986 р.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1986 р. містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області з 1979,1980,1981,1984,1985,1986,1987,1991, з 1993 по 1999 р.р. та про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві і його фактичне виконаний позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до її страхового стажу.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області коштів у розмірі 715,73 грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева