Справа № 520/19398/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

27 вересня 2023 р. справа № 520/19398/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №390 о/с від 05.07.2023 в частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (0095787), заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 (0095787) на посаді заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії злочинним групам в органах державної влади) 7-го (сьомого) управління (з обслуговування Харківської області) (м. Харків) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з дати звільнення - 05.07.2023;

- стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на посаді.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з серпня 2020 року він працював на посаді заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. 14.03.2023 позивачу оголошено Попередження про наступне звільнення відповідно до ст. 68 Закону України «Про національну поліцію України», у зв`язку з організаційно-штатними змінами згідно з наказом Національної поліції України від 14.03.2023 №182 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», яким скорочено посаду заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. В подальшому відповідно до наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №390 о/с від 05.07.2023 позивач був звільнений зі служби в поліції з посади заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) Управління стратегічний розслідувань в Харківський області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", а саме у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки так як позивача звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", йому мали запропонувати посаду для подальшого проходження служби на рівнозначну посаду. Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо незаконного звільнення через скорочення штатів або проведенням організаційних заходів, тому що фактично відбулась не ліквідація, а зміна назви управління без зміни штату та чисельності, і майже всі співробітники були переведені на рівнозначні до новоутвореного 7-го (сьомого) управління (з обслуговуваним Харківської області) (м. Харків) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, але позивачу аналогічна посада заступника керівника такого управління всупереч нормам закону запропонована не була, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що наказом Національної поліції України від 14.03.2023 №182 дск затверджено перелік змін у штатах Національної поліції України, відповідно до якого в Департаменті створено в складі апарату 7-е управління (з обслуговування Харківської області) та реорганізовано управління стратегічних розслідувань в Харківській області шляхом скорочення всіх посад (160). Зважаючи на це 21.03.2023 позивача попереджено про те, що він підлягатиме наступного звільненню у зв`язку із скороченням його посади. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 з власною ініціативою про призначення його на рівнозначну посаду в інших підрозділах Департаменту до керівника Департаменту не звертався, так само, як не звертався і його прямий керівник, відтак, керівник Департаменту, реалізуючи своє право на переведення поліцейських Департаменту, запропонував ОСОБА_1 посади, виходячи з інтересів Департаменту та тих посад, на яких ОСОБА_1 буде найбільш ефективно працювати, враховуючи напрям його діяльності на попередній посаді, яка скорочена. Оскільки управління стратегічних розслідувань в Харківській області реорганізовано шляхом скорочення всіх посад, це унеможливило запропонувати позивачу рівнозначну посаду, тому ОСОБА_1 було запропоновано нижчі посади, однак позивач від них відмовився. Крім того, управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту (до скорочення штату відокремлений територіальний підрозділ) та 7-6 (сьоме) управління (з обслуговування Харківської області) (м. Харків) Департаменту (підрозділ в апараті Департаменту) мають різний правовий статус, що унеможливлює пропозицію позивачу рівнозначної посади. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 відмовився від призначення на запропоновані посади, він підлягав звільненню зі служби в поліції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", що і було реалізовано наказом Департаменту від 05.07.2023 №390 о/с "По особовому складу".

У поданій відповіді на відзив позивач зазначив, що оскільки у Департаменті стратегічних розслідувань відбулась звичайна реорганізація зі зміною назви такого структурного підрозділу як управління стратегічних розслідувань в Харківській області, при цьому посада, яку він займав - заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області, скорочена фактично не була і всі вимоги статті 65 Закону України «Про національну поліцію» відповідачем додержані не були, на думку позивача, він підлягає поновленню на посаді аналогічній рівня заступника начальника 7-го управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам Харківської області) Департаменту. Отже, за зазначених обставин та порушень з боку відповідача, Наказ від 05.07.2023 №390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що нормами статті 68 Закону №580-VIII, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Крім того, відповідач навів обґрунтування, які раніше були викладені у відзиві на позов, підтримавши заявлену позицію та вказавши на те, що посилання позивачем на те, що Департаментом у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не зазначено жодної аргументованої правової позиції не відповідає дійсності та не знайшло свого підтвердження. Також, відповідач наголошує на тому, що управління стратегічних розслідувань в Харківській області до скорочення штату було відокремленим територіальним підрозділом Департаменту, а 7-е (сьоме) управління (з обслуговування Харківської області) є структурним підрозділом в апараті Департаменту, з огляду на що в управлінні стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту відбулася не зміна назви управління, а саме організаційно-штатні зміни (реорганізація шляхом скорочення всіх посад), а посада заступника начальника управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту не є тотожною посаді заступника начальника 7-го (сьомого) управління (з обслуговування Харківської області).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2000 році прийнятий на службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції України відповідно до наказу Національної поліції України №170о/с від 11.11.2015.

З серпня 2020 року ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 14.03.2023 №182 дск "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" проведено організаційно-штатні зміни в Департаменті стратегічних розслідувань (міжрегіональний територіальний орган) Національної поліції України шляхом скорочення всіх посад управління стратегічних розслідувань в Харківській області.

Зокрема, скорочено посаду, яку займав ОСОБА_1 - заступник начальника управління - начальник 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Натомість, утворене 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, як структурний підрозділ Департаменту, відповідно до пункту 1, 2 розділу I положення про 7-е (сьоме) управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту, затвердженого наказом Департаменту від 03.07.2023 №160-п.

21.03.2023 ОСОБА_1 письмово попереджено про наступне звільнення, у зв`язку з організаційно-штатними змінами відповідно до Наказу Національної поліції України від 14.03.2023 №182 дск "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції", яким скорочено займану позивачем посаду.

Згідно листа Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 28.06.2023 №8367/55/01-2023, з метою дотримання вимог трудового законодавства, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України та ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", ОСОБА_1 запропоновано наступні вакантні посади для подальшого проходження служби:

- старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 7-го відділу (протидії організованим злочинним групам у паливно-енергетичному комплексі, сфері природних ресурсів та екології) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) ДСР;

- старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (міжнародного співробітництва та повернення активів, здобутих злочинним шляхом) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) ДСР;

- старшого оперуповноваженого 9-го відділу (організаційно-аналітичного забезпечення пріоритетних напрямків діяльності) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) ДСР.

Вказаним листом ОСОБА_1 проінформовано про те, що у разі виявлення бажання подальшого проходження служби на одній із вказаних посад, йому необхідно до 03.07.2023 прибути до Департаменту та подати відповідний рапорт.

У зв`язку з неприбуттям 03.07.2023 до Департаменту та неподанням відповідного рапорту про призначення на посаду, що розцінено відповідачем як відмова від проходження подальшої служби в поліції на запропонованих посадах, про що було складено акт від 04.07.2023, Наказом начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 05.07.2023 №390о/с "Про особовому складу" ОСОБА_1 звільнено з 05.07.2023 із займаної посади заступник начальника управління - начальник 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) на підставі повідомлення про наступне звільнення від 21.03.2023.

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання проходження служби в поліції здійснюється Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону Закону України "Про Національну поліцію" рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України "Про Національну поліцію" призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України (ч. 1 ст. 47 Закону України "Про Національну поліцію").

Статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 65 Закону №580-VIII поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Згідно з приписами ч. 8 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд зазначає, що у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають поліцейські, посади яких скорочені. Водночас, відповідно до приписів статті 65 Закону №580-VII скорочення посади, яку обіймає поліцейський, є однією з підстав його переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а частиною другою статті 68 вказаного Закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому, суд зазначає, що для цілей застосування статті 65 Закону №580-VIII поняття "переміщення" та "переведення" є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

Подібний висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів, проведенням реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними умовами; службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

За приписами ч. 6 ст. 43 Конституції України, якій кореспондує ст. 5-1 КЗпП України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент стратегічних розслідувань як юридична особа не був ні ліквідований, ні реорганізований, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з п. 1 розділу І Положення про Департамент стратегічних розслідувань (далі - ДСР, Департамент), затвердженого наказом Національної поліції України від 23.10.2019 №1077, Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно розшукову діяльність.

Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту було структурним підрозділом ДСР та згідно із законодавством України здійснювало оперативно-розшукову діяльність.

Наказом Національної поліції України від 14.03.2023 №182 дск затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції України, відповідно до якого в складі апарату ДСР створено 7-е управління (з обслуговування Харківської області) та реорганізовано управління стратегічних розслідувань в Харківській області.

Відповідно до вказаного Переліку змін у штатах Національної поліції наявна посада заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань.

Суд зазначає, що ліквідація/реорганізація структурного підрозділу юридичної особи публічного права, зокрема, управління стратегічних розслідувань в Харківській області, з одночасним створенням іншого структурного підрозділу з аналогічними функціями здійснення оперативно-розшукової діяльності, не є ліквідацією або реорганізацією Департамент стратегічних розслідувань в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Посада - це визначена структурою і штатним розкладом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Даний факт свідчить лише про зміну внутрішньої організаційної структури Департаменту з перейменуванням назви відділу.

Суд звертає увагу, що аналіз основних напрямків діяльності та завдань ліквідованого управління стратегічних розслідувань в Харківській області та новоутвореного 7-го управління (з обслуговування Харківської області), регламентованих у Положеннях про управління, дає підстави для висновку про ідентичність функціонування вказаних управлінь та функціональних обов`язків працівників цих управлінь, зокрема, заступників начальників управління - начальників 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади), за змістом та за обсягом.

З матеріалів справи не вбачається, що трудові функції заступника начальника - начальника ліквідованого 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Харківській області та трудові функції заступника начальника - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) у новоствореному 7-му управлінні (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань - змінилися.

За таких обставин, ні ліквідації, ні реорганізації Департаменту стратегічних розслідувань не відбулося, а фактична зміна лише назви структурного підрозділу, у якому працював ОСОБА_1 із управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань на 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань не є ліквідацією чи реорганізацією органу Національної поліції в розумінні вимог статті 40 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що у штаті як ліквідованого, так і новоутвореного управління існувала аналогічна посада "заступник начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади)", яку займав позивач до його звільнення.

Однак, посада заступника начальника - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань серед переліку запропонованих позивачу посад відсутня.

Крім того, суд прийшов до висновку, що крім відсутності правових підстав для звільнення позивача, відповідач порушив ще й процедуру звільнення, оскільки Департаментом не виконано вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Так, ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами встановленими статтею 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

За такого правового врегулювання, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Однак, в попередженні від 21.03.2023 про звільнення позивача, яке міститься в матеріалах справи не запропоновано ОСОБА_1 іншу вакантну посаду.

Така пропозиція надійшла від відповідача лише 28.06.2023 у листі №8367/55/01-2023, тобто не за два місяці одночасно із попередження позивача про наступне звільнення, що свідчить про порушення встановленого порядку його звільнення.

Крім того, відповідно до статті 42 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має більше 20 років стажу роботи в органах поліції, доказів притягнення до дисциплінарної відповідальності чи неналежного виконання посадових обов`язків суду не надано.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку про допущені порушення вимог законодавства під час звільнення позивача, що свідчить про протиправність наказу начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №390 о/с від 05.07.2023 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, то суд розглядаючи її бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що у зв`язку із прийняттям Наказу Національної поліції України від 14.03.2023 №182 фактично змінилася назва структурного підрозділу, у якому працював ОСОБА_1 . При цьому, зміни в організації виробництва і праці у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників Департаменту стратегічних розслідувань мали місце, однак такі зміни не мали жодного відношення до посади, яку займав позивач.

Як зазначалося, правовий статус 7-го управління (з обслуговування Харківської області) (його основні завдання, функції) не змінився порівняно з ліквідованим управління стратегічних розслідувань в Харківській області. Також, у штаті як у ліквідованого, так і новоутвореного управління існувала аналогічна посада «заступник начальника управління - начальник 4-го відділу», яку займав позивач до його звільнення.

За таких обставин, незаконно звільнений із займаної посади ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, аналогічній із посадою, з якої його звільнено, і яка існує на даний момент. На момент прийняття судом рішення посада, з якої було звільнено позивача, у штатному розписі Департаменту стратегічних розслідувань відсутня, а тому суд не вбачає можливим поновити позивача на посаді заступника начальника управління - начальника 4-го відділу управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Суд зазначає, що у випадку, якщо порушення з боку суб`єктів владних повноважень ще не припинені, суд установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, самостійно обравши при цьому спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод і інтересів.

Таким чином, встановивши неможливість поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, і яка на даний час не існує, належним способом захисту відновленого права позивача повинно бути поновлення ОСОБА_1 на посаді аналогічній із посадою, з якої його звільнено, і яка існує на даний момент - заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

В той же час, оскільки позивача звільнено зі служби в поліції наказом від 05.07.2023 №390 о/с «По особовому складу» з 05.07.2023, то дата звільнення 05.07.2023 вважається останнім робочим днем позивача, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з наступного дня після звільнення, а саме - з 06.07.2023, а не з 05.07.2023, як просить позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, у значенні статті 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, тобто період з дня наступного за днем звільнення (незаконного переведення на іншу роботу) по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 грудня 2022 року №460/2014/19.

Таким чином, часом вимушеного прогулу позивача є період з 06.07.2023 по 27.09.2023 та становить 84 календарних дні.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100) та згідно пункту "з" статті 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 абзацом 3 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із пунктом 6 абзацом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 за №13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 24.08.2023 №299, грошове забезпечення позивача за травень 2023 року становило 39 761,00 грн. та за червень 2023 року - 38 847,00 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 1288,66 грн. та середньомісячна заробітна плата позивача становить 39 304,00 грн.

Отже, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 108 248,44 грн. (1288,66 грн. х 84 днів).

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №390 о/с від 05.07.2023 "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника 4-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з 06.07.2023.

Стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 248 (сто вісім тисяч двісті сорок вісім) грн. 44 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.