Справа № 440/14345/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 р. Справа № 440/14345/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2023, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 12.06.23 по справі № 440/14345/21

за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області

до Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ

Державна установа "Полтавська виправна колонія (№ 64)" (далі по тексту заявник, ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)") подала до Полтавського окружного адміністративного суду заяву про розстрочення виконання судового рішення, в якій заявлені наступні вимоги:

- розстрочити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 440/14345/21 шляхом розстрочення сплати заборгованості у сумі 1010022,10 на один рік за наступним графіком: до 24.06.2023 -15000 грн, до 24.07.2023 15000 грн, до 24.08.2023 15000 грн, до 24.09.2023 15000 грн, до 24.10.2023 15000 грн, до 24.11.2023 20000 грн, до 24.12.2023 20000 грн, до 24.01.2024 20000 грн, до 24.02.2024 20000 грн до 24.03.2024 20000 грн до 24.04.2024 15000 грн до 24.05.2024 520022,10 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що стягнення одразу усієї суми заборгованості щодо сплати податків у розмірі 1010022,10 грн за рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 440/14345/21 та вжиття контролюючим органом заходів щодо примусового її погашення може призвести до зупинки діяльності ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», що буде мати негативні наслідки, у тому числі неможливість виконання правозастосовних та правоохоронних функцій, а також завдань, покладених на установу, щодо дотримання вимог нормативно-правових актів в частині виконання і відбування кримінальних покарань, реалізації законних прав та інтересів, осіб, які тримаються у виправній колонії. Наголосив, що внаслідок стійкого скрутного матеріального становища, у тому числі викликаного введенням воєнного стану на території України та обмеженим фінансуванням, постійний дефіцит коштів та відсутність у кошторисі на 2023 рік коштів для погашення заборгованості з податкових платежів, ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)», попри бажання, немає можливості оплатити суму боргу 1010022,10 грн. (один мільйон десять тисяч двадцять дві гривні десять копійок).

Зауважив, що наведений заявником графік погашення заборгованості обумовлений тим, що фактично жодних додаткових видатків не було заплановано у кошторисі на 2023 рік, а також особливостями виділення коштів бюджетним організаціям. Однак, керівництвом ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» ведуться необхідні роботи щодо можливого виділення бюджетних асигнувань на 2024 рік у необхідній кількості для погашення усієї суми заборгованості.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі №440/14345/21 у задоволенні заяви Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" про розстрочення виконання судового рішення від 26 січня 2022 року у справі № 440/14345/21 відмовлено.

ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 440/14345/21 - скасувати у повному обсязі і ухвалити нове рішення, яким заяву про розстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 440/14345/21 задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на залишення поза увагою судом першої інстанції доказів на підтвердження добровільної сплати заборгованості на виконання судового рішення № 440/14345/21 (у зв`язку з появою фінансової можливості, яка зумовлена стягненням заборгованості із контрагента), що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 758, № 759 від 30.05.2023 на суму 300000 грн.

З огляду на скрутне фінансове становище установи, яке обумовлене триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та введенням військового стану в країні відповідно до Указу Президента України 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з чим бюджетне фінансування зазнало значних змін, на що в свою чергу відповідач звертав увагу при поданні заяви про відстрочення, пославшись на ухвалу про відстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 по справі № 300/280/23, наполягав, що введення в дію Указу Президента від 01 травня 2023 №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» є обставиною, яка підпадає під ознаки п. 3 ч. 4 ст. 378 КАС України.

Навівши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.10.2019 у справі №810/4643/18, зазначив, що питання розстрочення виконання судового рішення суд вирішує із врахуванням конкретних обставин адміністративної справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.

Просив суд апеляційної інстанції врахувати, що у зв`язку із додатковим фінансуванням ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» після прийняття ухвали про призначення до розгляду заяви про розстрочення відповідачем до Головного управління ДПС у Полтавській області добровільно сплачено 2900,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 790 від 08.06.2023.

У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Полтавській області заперечувало проти задоволення її вимог, просило ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» за період з 12.11.2020 по 01.01.2023 майже не здійснювалось погашення податкового боргу, питома вага сплачених коштів до загальної суми податкового боргу (за вказаний період) склала лише 33 відсотки. При цьому, після направлення ГУ ДПС у Полтавській області виконавчого документу по справі № 440/14345/21 до Управління державної казначейської служби Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, платником податків здійснена самостійна сплата коштів в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 300 000,00 гривень.

Крім того, ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» не надано жодних доказів стосовно того, чи зверталася остання за період з 12.11.2020 по 31.05.2023 до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, щодо збільшення асигнувань, в зв`язку з наявністю податкового боргу. Також, заявником неодноразово наголошувалось на неприбутковості установи та недостатності коштів на додаткові видатки у кошторисах за 2019-2023 роки, у тому числі щодо погашення заборгованості за рішенням суду №440/14345/21, при цьому, у вказаний період установа все ж таки сплатила в рахунок погашення існуючого податкового боргу (одноразово) 300000,00 грн (згідно платіжних доручень від 30.05.2023 №758 на суму 78020,12 грн та №759 на суму 221979,88 грн).

Повідомив, що згідно зі звітами про фінансові результати діяльності ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» за період з 2020 по 2022 наявний приріст бюджетних асигнувань. Так, у 2020 році вони склали - 43 648 081,00 грн, відповідно у 2022 році - 55 715 969,00 грн; зросли доходи від надання послуг (виконання) робіт. Так, за 2020 рік вони складали - 1 549 509,00 грн, відповідно за 2022 рік - 1 817 949,00 грн, доходи від продажу активів у 2020 році становили - 3 203,00 грн, відповідно у 2022 році - 78 862,00 грн.

Враховуючи, що заявником не вказано яким чином відповідно до графіку буде відбуватись виконання судового рішення у сумах, що не передбачені бюджетом установи, не надано пояснень, яким чином відстрочення судом сплати боргу сприятиме його фактичній сплаті після закінчення терміну відстрочення, тобто які прогнозовані події та вжиті заявником заходи у зазначений ним період сприятимуть виникненню у установи можливості погасити існуючий борг, вважає, що вказана заява про відстрочення є необґрунтованою.

Вказав, що оскільки ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» подано заяву про розстрочення виконання судового рішення від 26 січня 2022 року у справі № 440/14345/21 лише 31 травня 2023 року, тобто після спливу річного строку з дня ухвалення такого рішення, заявником недотримано вимог ч. 5 ст. 378 КАС України.

У надісланих до суду апеляційної інстанції запереченнях на відзив ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» виклала доводи, аналогічні тим, що містить заява про відстрочення виконання судового рішення та апеляційна скарга, а також додатково повідомила, що у зв`язку із додатковим фінансуванням та доходами спеціального фонду, Державна установа «Полтавська виправна колонія (№ 64)» після подання апеляційної скарги, продовжує сплачувати борг, що підтверджується платіжними інструкціями № 936 від 07.07.2023, № 1128 від 08.08.2023, № 1351 від 15.09.2023.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року стягнуто з рахунків Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" кошти на погашення податкового боргу з:

податку на доходи фізичних осіб в розмірі 932001,98 грн на бюджетний рахунок № UА0016712, одержувач ГУК у Полтавській області/ГУК у Полт.обл./тг м. Полтава/11010100, , банк одержувача Казначейство України (ЕАП);

військового збору в розмірі 78020,12 грн на бюджетний рахунок № UА16712, одержувач ГУК у Полтавській області/ГУК у Полт.обл./тг м. Полтава/11011000, , банк одержувача Казначейство України (ЕАП).

31 травня 2023 року до суду надійшла заява Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" про розстрочення виконання судового рішення у справі № 440/14345/21.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що остання подана 31 травня 2023 року, тобто після спливу річного строку, передбаченого ч. 5 ст. 378 КАС України, з дня ухвалення судового рішення від 26 січня 2022 року у справі № 440/14345/21. Судом враховано, що посилаючись на відсутність можливості самостійно здійснювати будь-які видатки за рахунок коштів державного бюджету, заявник не надав суду пояснень, яким чином відстрочення судом сплати боргу сприятиме його фактичній сплаті після закінчення терміну відстрочення, тобто які прогнозовані події та вжиті заявником заходи у зазначений ним період сприятимуть виникненню в установи можливості погасити існуючий борг. Таким чином, наведені заявником обставини, за висновками суду, не є тими виключними підставами (непереборними обставинами), з якими законодавець пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що підстави для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлені КАС України, які регулюють загальні підстави відстрочення чи розстрочення грошового зобов`язання чи податкового боргу, не є вичерпними й мають застосовуватись в сукупності з нормами матеріального права.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 по справі № 813/3195/14, яка враховується судом апеляційної інстанції з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/14345/21, про розстрочення виконання якого просив відповідач у заяві, прийнято 26.01.2022, а з заявою про розстрочення виконання вищевказаного рішення ДУ «Полтавська виправна колонія» (№ 64) звернулась лише 31.05.2023, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 119), тобто більше ніж через рік після постановлення судового рішення.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що строк, передбачений ч. 5 ст.378 КАС України, протягом якого суд, навіть за наявності законних підстав, мав повноваження розстрочити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 440/14345/21 станом на дату подання відповідної заяви вже сплив.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ДУ «Полтавська виправна колонія» (№ 64) про відстрочення виконання судового рішення у справі № 440/14345/21.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.03.2019 по справі №809/927/14, від 24.01.2019 по справі №813/3195/14, згідно яких, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення. З огляду на викладене, посилання позивача та суду першої інстанції на перебування підприємства у скрутному фінансовому становищі, є неприйнятними, оскільки не можуть підтвердити наявність достатніх підстав для розстрочення виконання судового рішення.

Крім того, слушними є висновки суду першої інстанції стосовно ненадання заявником пояснень, яким чином відстрочення судом сплати боргу сприятиме його фактичній сплаті після закінчення терміну відстрочення, тобто які прогнозовані події та вжиті заявником заходи у зазначений ним період сприятимуть виникненню в установи можливості погасити існуючий борг.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 у справі № 440/14345/21.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 440/14345/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова