Справа № 420/24904/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
26 вересня 2023 року м. Одеса
15 вересня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 12.09.2023 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій представник позивача просить суд:
визнати причини пропуску процесуального строку визначеного у ст. 122 КАС України поважними та поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду із даним адміністративним позовом;
визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови 01 вересня 2023 року в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01.07.2022 та з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» починаючи з 01.07.2022 року;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань;
Ухвалою суду від 20.09.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, ніж у заяві, поданій разом із позовною заявою, та підтверджуючих доказів, звертаючи увагу на те, що таке клопотання (заява) має бути підтверджене конкретними даними та доказами щодо обставин, які перешкодили вчасному зверненню позивача до суду з позовом після неотримання ним спірної доплати (з урахуванням зауважень та пропозицій суду); встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачеві.
21.09.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування заяви, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 до звернення до суду з даним адміністративним позовом не було відомо з чого складається його пенсія. ГУ ПФУ в Одеській області не надавало йому особисто або направляло по пошті розрахунок пенсії з яких би вбачались складові пенсійного забезпечення позивача. Після проведеного перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2023 ГУ ПФУ в Одеській області не надавало ОСОБА_1 особисто або направляло по пошті розрахунки пенсії з яких би вбачались складові пенсійного забезпечення Позивача з 01.07.2022 року. Позивач взагалі не був обізнаний про те, що отримував щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. до 01.07.2022, та перестав її отримувати після 01.07.2022. В нього не має електронного пенсійного кабінету, в силу свого віку, не вміння користуватися електронними додатками, ОСОБА_1 не має об`єктивних можливостей бути обізнаним про складові його пенсійного забезпечення до 01.07.2022 та після зазначеного строку. Лише з отриманого листа 01.09.2023 за № 1500-0308-8/121339 від ГУ ПФУ в Одеській області, з доданих до нього розрахунків, ОСОБА_1 дізнався, що отримував щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. та з 01.07.2022 відповідна доплата була скасована. Підстави скасування відповідної доплати йому теж були і є не відомі. Відповідно Позивач отримавши додані до відповіді ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-0308-8/121339 перерахунки пенсії з боку державного органу, отримав можливість з`ясувати всі обставини щодо перерахунку своєї пенсії і виявивши невідповідність у проведених перерахунках звернувся до суду. До 01.09.2023 ні які розгорнуті розрахунки свого пенсійного забезпечення, з яких Позивач міг встановити, якісь невідповідності, ОСОБА_1 від ГУ ПФУ в Одеській області не отримував. Відповідно до зазначеного у Позивача не було розумних причин сумніватися в її розмірі визначеному відповідно до закону та у добросовісності дій в даному випадку відповідача. Реальний розмір пенсії, який має бути позивач встановив лише після надання 01 вересня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області перерахунку пенсії з 01.07.2021 року та з 01.07.2022 року, які можна порівняти між собою. Позивач вважає, що процесуальний строк має відраховуватися з дати отримання документів для визначення реального (очікуємого) розміру пенсії позивача, а саме від дати відповіді відповідача 01.09.2023 року.
Розглядаючи клопотання позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.2 якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі № 758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Позивач повинен був дізнатися (та мав таку можливість) про порушення своїх прав, починаючи з 01.08.2022 року, коли отримав пенсію за липень 2022 року без доплати 2000грн., передбаченої Постановою №713, тобто перебіг строку звернення з позовом про нарахування та виплату йому доплати розпочався з 01.08.2022 року.
Проте позивач через свого представника звернувся до пенсійного органу з приводу перерахунку пенсії лише 29.08.2023 року вперше (запит від 28.08.2023 року), через рік, тобто у строк, що не є розумним, на що суд звернув увагу у своїй ухвалі від 20.09.2023 року.
ОСОБА_1 не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк протягом часу з липня 2022 року до 15.09.2023 року і стосувалися саме нього, а також поцікавитися складовими та розміром своєї пенсії, направивши запит до органу ПФУ раніше, ніж 28.08.2023 року.
Доводи заяви не містять конкретних підстав щодо поважності причин пропуску строку, клопотання містить загальні міркування щодо того, що строк не пропущений, оскільки обчислюється з дати отримання відповіді ГУПФ України в Одеській області, а не з тієї дати, на яку вказав суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, тобто позивач залишився на позиції, що строк ним не пропущений.
Суд, у свою чергу, залишається на своїй позиції щодо обчислення строку з 01.08.2022 року та відхиляє аргументи позивача в цій частині.
Суд обмежений у питанні поновлення строку звернення до суду з позовом в частині викладення підстав поважності причин пропуску цього строку, оскільки ч.1 ст.121 КАС України містить застереження, що суд поновлює строк, встановлений законом, за заявою учасника справи, на відміну від продовження строку, встановленого судом (ч.2 ст.121 КАС України, який може буди продовжений і з ініціативи суду). Така оцінка судом фактичних обставин справи та доказів не може свідчити про надмірний формалізм у підходах до вирішення питання поновлення строку, навпаки, на думку суду, сприяє юридичній визначеності у спірних правовідносинах та стимулює учасників процесу до добросовісного ставлення до реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом запобігання створенню штучних умов для поновлення строку звернення до суду з позовом, та використання прикладів судової практики з метою, що не відповідає обов`язку суду враховувати висновки щодо застосування норм права, а не відірвані від контексту фактичних обставин правові позиції суду касаційної інстанції.
Згідно ч.ч.5,6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже виходячи із змісту ч.ч.5.6 ст.13 цього Закону висновки Верховного Суду в окремих постановах враховуються, а не обов`язковими для судів інших інстанцій, що узгоджується з положеннями ч.5 ст.242 КАС України.
Суд констатує, що такий підхід до питання обчислення строку є сталим у подібній категорії справ у практиці суду у розумінні поняття «суд» згідно п.4 ч.1 ст.4 КАС України, доки протилежне не буде спростовано як позиція для врахування судом у висновках постанов ВС щодо застосування норм ст.ст.118, 121, 122, 123 КАС України у подібних правовідносинах.
Причини пропуску строку, наведені у заяві, суд оцінює як загальні, не пов`язані з конкретними обставинами, що стосуються саме позивача та свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк, та про поважність причин пропуску строку, які за повторною заявою про поновлення строку не вказують на існування інших підстав для цього.
Виходячи із встановлених обставин та враховуючи вищенаведені правові позиції, суд вважає, що належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення і не залежали б від волі позивача, із змісту заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.
Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду. При цьому позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху вказані підстави, які визнані судом неповажними, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом у справі не підлягає задоволенню як необґрунтована, тим більше, що вона містить суперечливі доводи, з яких в цілому убачається, що строк ним не пропущений.
Згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачу відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України, звертаючи увагу на те, що це не позбавляє позивача права як оскарження ухвали в апеляційному порядку, так і права подати нову позовну заяву, вимоги якої будуть обмежені шестимісячним строком.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві згідно ч.6 ст.169 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у повному обсязі до суду апеляційної інстанції (П`ятого апеляційного адміністративного суду).

Суддя М.М. Аракелян