Справа № 160/16145/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду ,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, а саме за період з 03.07.2023 року по день винесення рішення суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 р. у справі №160/4541/23 в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було допущено до негайного виконання. Позивач, 03.07.2023 звернулася до відповідача із заявою про виконання рішення суду від 30.06.2023 р. у добровільному порядку в частині поновлення її на посаді начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. Проте, станом на 07.07.2023 р. зазначене судове рішення не виконане. З вказаним підстав позивач вважає, що відповідач повинен нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 03.07.2023 року по день винесення рішення суду, а тому просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду, 28.07.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у зв`язку з виникненням питань щодо виконання рішення суду від 30.06.2023 р. у справі №160/4541/23, 04.07.2023 р. ним було подано заяву про роз`яснення судового рішення. Також, на заяву позивача про добровільне виконання рішення суду була надана відповідь з повторним повідомленням про звернення до суду по роз`яснення судового рішення. Відповідач зазначає, що згідно із ч.4 ст.254 КАС України, подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Розглядаючи норму статей 235, 236 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статті 254 КАС України, відповідач вважає, що оскільки заява про роз`яснення судового рішення не розглянута Дніпропетровським окружним адміністративним судом, перебіг строку для його виконання не розпочався. А отже управління не затримує виконання вказаного рішення суду.
31.07.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала вимоги викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити та додатково зазначає, що подання заяви про роз`яснення судового рішення не зупиняє процесуальних строків встановлених законом для виконання судового рішення, а у справі №160/4541/23 судом не встановлювались спеціальні строки для виконання судового рішення. Крім того, стаття 34 Закону України "Про виконавче провадження" не визначає підставою для зупинення вчинення виконавчих дій подання заяви про роз`яснення судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що наказом в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровські області від 24.02.2021 р. №250-к "Про припинення державної служби ОСОБА_1 " було припинено державну службу ОСОБА_1 , заступника начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, зі звільненням з займаної посади 27.02.2023 р. у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців.
Не погоджуючись з прийнятим наказом, позивач оскаржила його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року у справі №160/4541/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа - Первинна профспілкова організація Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровські області Потоцького Олега від 24.02.2021 за №250-к "Про припинення державної служби ОСОБА_1 ", якими було припинено державну службу ОСОБА_1 , заступника начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, зі звільненням з займаної посади 27.02.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців;

- поновлено ОСОБА_1 в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаді начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з 28.02.2023 р.;

- стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 28.02.2023 р. по 30.06.2023 р. у сумі 24 744,67 грн. (сума вказана без урахування податків та зборів);

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст.371 КАС України;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 13 750 грн.

Позивач 03.07.2023 року звернулася до відповідача із заявою про виконання у добровільному порядку рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 р. у справі №160/4541/23 в частині поновлення її на посаді начальника управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Листом від 11.07.2023 року "Про виконання судового рішення" відповідач повідомив позивача, що ним 04.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду направлено заяву про роз`яснення судового рішення, тому виконання рішення відкладено до отримання роз`яснень, відповідно до ч.4 ст.254 КАС України.

У зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення в частині поновлення на роботі, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 р. у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 р. у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 р. у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 КЗпП України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 р. у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, відповідно до якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У постановах від 25.09.2019 р. у справі №813/4668/16, від 21.03.2018 р. у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 р. у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 р. у справі №823/1507/18, від 29.01.2020 р. у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 р. у справі №280/360/19, від 24.12.2020 р. у справі №807/2434/15, від 19.04.2021 р. у справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 р. у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.3 ст.14 КАС України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно із статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Дніпропетровським окружним адміністративним судом 30.06.2023 року в справі №160/4541/23, однак наказ про поновлення позивача на посаді не винесено станом на день розгляду цієї справи.

Таким чином, період затримки виконання рішення суду становить з 03.07.2023 року по 12.09.2023 року включно (дата винесення рішення по цій справі).

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи позивача №50 від 31.03.2023 року її середньоденний заробіток за останні два місяці що передували звільненню складала - 278,03 грн.

Таким чином, період затримки виконання судового рішення становить 32 дні (з 03.07.2023 року по 12.09.2023 включно). Тому середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за вказаний період, який необхідно стягнути з відповідача складає 8 896,96 грн. (278,03 грн. х 32).

Щодо доводів відповідача що звернення за роз`ясненням судового рішення зупиняє перібіг строку його виконання, суд зазначає що, передбачений ч.4 ст.254 КАС України механізм зупинення перебігу строку виконання судового рішення внаслідок подачі заяви про роз`яснення такого судового рішення не може бути застосовано до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, тобто взагалі не передбачають можливості будь-якого розстрочення чи відстрочення їх виконання.

Оскільки судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитись в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних, тому вказані доводи відповідача суд не приймає до уваги.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, а саме за період з 03.07.2023 року по 12.09.2023 року, в сумі 8 896,64 грн.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (вул.Філософська, буд.39-а, м.Дніпро, 49006, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки за період з 03.07.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 8 896,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма