Справа № 260/3105/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/3105/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Павлій Вікторії Михайлівни (Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул. Шаянська, буд.18, 90453) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна,4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2023 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017 р.; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області провести поновлення та виплату ОСОБА_1 з 01.12.2017 (з моменту фактичної невиплати пенсії) відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, а також нарахувати та виплатити недоотримані нею суми пенсії.

22 травня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 30 червня 2023 року пенсійну справу ОСОБА_1 .

03 липня 2023 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області на виконання вимог ухвали суду надало суду оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Однак, у матеріалах пенсійної справи відсутні відривні талони виплатних відомостей, починаючи з червня 2017 року по листопад 2017 року, відомостей щодо припинення з 01.12.2017 року виплати пенсії по причині тривала неоплата, заяви ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року № 4714 та відомостей про поновлення виплати з 25 жовтня 2019 року.

03 липня 2023 року ухвалою суду витребувано від Головного управління ПФУ в Закарпатській області відривні талони виплатних відомостей, починаючи з червня 2017 року по листопад 2017 року, відомості щодо припинення з 01.12.2017 року виплати пенсії по причині «тривала неоплата», заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року № 4714 та відомості про поновлення виплати з 25 жовтня 2019 року.

Станом на 31 липня 2023 року від Головного управління ПФУ в Закарпатській області докази, які були витребувані ухвалою суду від 03 липня 2023 року, до суду не надійшли.

31 липня 2023 року ухвалою суду витребувано повторно від Головного управління ПФУ в Закарпатській області відривні талони виплатних відомостей, починаючи з червня 2017 року по листопад 2017 року, відомості щодо припинення з 01.12.2017 року виплати пенсії по причині тривала неоплата, заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року № 4714 та відомості про поновлення виплати з 25 жовтня 2019 року.

02 серпня 2023 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області на виконання вимог ухвали суду від 03 липня 2023 року надало суду копію заяви № 4714 від 26.10.2022 р. та протокол перерахунку пенсії з 25 жовтня 2023 року, (а.с. 45-52).

11 серпня 2023 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області на виконання вимог ухвали суду від 31 липня 2023 року надало суду копію заяви № 4714 від 26.10.2022 р., протокол перерахунку пенсії з 25 жовтня 2023 року та протокол боргу по 46 статті.

Крім того, відповідач повідомив суд, що оскільки, гр. ОСОБА_1 неотримувала пенсію шість місяців підряд, через відділення поштового зв`язку за місцем проживання на території України, (яке було зазначено в заяві на призначення пенсії), виплата пенсії була автоматично призупинена автоматизованою системою обробки пенсійної документації з 01.12.2017 року по причині зняття з виплати «тривала неоплата», як це передбачено п.4 сг.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відривні талони виплатних відомостей за 2017 рік надати не можливо, оскільки, згідно номенклатури справ відділу їх термін зберігання становить З роки. Одночасно, пропонують звернутися за наданням інформації, щодо отримання чи не отримання пенсійних коштів, за період з 01.06.2017 року по 30.11.2017 року до Закарпатської Дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта». На підставі заяви від 26.10.2022 року №4714 та з 25.10.2019 року поновлено виплату пенсії у відповідності до п.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також інформують, що починаючи з грудня місяця 2022 року проводиться поновлена виплата пенсії вищезазначеній громадянці на рахунок, який відкрито отримувачем пенсії в AT «ОТП Банк». Заборгованість за період з 25.10.2019 року по 30.09.2022 року становила 64098,16 грн. Станом на 01.09.2023 року заборгованість з виплати боргу складає 25353,58 грн.. Одночасно зазначають, що виплата зазначеного боргу буде нараховуватися по вересень 2024 року рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії на день проведення перерахунку поновлення виплати пенсії, а саме, в сумі 2100,00 гри., (а.с. 57-65).

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що впродовж 2017 позивачка знаходилася за кордоном, в Італії, де перебувала до 23 жовтня 2022 року, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-14504/18/23-Вих від 31.03.2023. Оскільки позивачка перебувала за кордоном, то з об`єктивних причин не могла особисто отримати належні їй суми пенсії. Відповідно, з метою отримання належних позивачу сум пенсій, остання звернулася до відділення поштового зв`язку с. Середнє Водяне, де дізналася, що їй припинено нарахування пенсії та у зв`язку з чим позивачка 26.10.2022 звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Враховуючи те, що не проведення виплати пенсії ОСОБА_1 відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

08 червня 2023 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 04.01.2008 року та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно відривних талонів виплатних відомостей, починаючи з червня 2017 року по листопад 2017 року включно, зазначені дані про невиплату пенсії пенсіонерки ОСОБА_1 з причиною «відсутній». Відповідно до пп.4 п.1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється. Отже, з 01.12.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено по причині «тривала неоплата». 26 жовтня 2022 року заявницею подана заява № 4714 про поновлення виплати пенсії. Виплату пенсії гр. ОСОБА_1 , поновлено в порядку, передбаченому статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, тобто з 25.10.2019 року. Із приводу позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області провести поновлення та виплату ОСОБА_1 з 01.12.2017 (з моменту фактичної невиплати пенсії) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а також нарахувати та виплатити недоотримані нею суми пенсії, Головне управління заперечує та зазначає, що позивач фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по інвалідності з 04 січня 2008 року.

З 01 грудня 2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено по причині «тривала неоплата».

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою № 4714 про перерахунок пенсії, відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV, (а.с. 56-58).

27 жовтня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 № 4714 Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області здійснено поновлення пенсії з 25 жовтня 2019 року, (а.с. 59-62).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Щодо застосування строків звернення до суду

Пенсія призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV.

При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці з 01 грудня 2017 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження її виплати жодними строками.

Судом врахована позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.

Щодо суті спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Згідно із частиною третьою статті 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Тому, позивачка, незалежно від її проживання в Італії, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод відповідач зобов`язаний відновити їй виплату пенсії.

Як зазначено в пункті 3.3. Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 «Пічкур проти України» від 7 лютого 2014 року.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Таким чином, у разі, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону №1058-IV.

При цьому законодавцем чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по інвалідності з 04 січня 2008 року.

З 01 грудня 2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено по причині «тривала неоплата».

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою № 4714 про перерахунок пенсії, відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV, (а.с. 56-58).

27 жовтня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 № 4714 Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області здійснено поновлення пенсії з 25 жовтня 2019 року, (а.с. 59-62).

На підставі викладеного, судом встановлена протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року та з метою захисту порушеного права судом вирішено зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року та виплату пенсії з 01 грудня 2017 року по 24 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 21 квітня 2023 року № , (а.с. 15).

Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника Павлій Вікторії Михайлівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року та виплату пенсії з 01 грудня 2017 року по 24 жовтня 2019 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.).

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 вересня 2023 року.

СуддяТ.В.Скраль