Справа № 380/18628/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 рокумісто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Львів) Кміть М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук Вікторії Олександрівни, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача начальник управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаврищук Михайло Васильович про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

встановив:

23.12.2022 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вікторії Васильчук, в якій Гавриш А. просив:

- визнати протиправними дії начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вікторії Васильчук.

Ухвалою від 28.12.2022 суддя залишила позовну заяву без руху та встановила позивачу строк для усунення виявлених у ній недоліків.

12.01.2023 на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено позовну заяву ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук Вікторії Олександрівни , місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул.Грюнвальдська, 11 (далі начальник Васильчук В.О.) у новій редакції, в якій позивач просив визнати протиправними дії начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук Вікторії Олександрівни.

16.01.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 30.01.2023 суд повернув заяву позивача про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову).

Ухвалою від 06.02.2023 суд прийняв до провадження заяву позивача про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову), в якій позивач просить:

- скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №2/К від 12.01.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень начальника Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук Вікторії Олександрівни щодо не переведення ОСОБА_1 на посаду начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 06.02.2023 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.04.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаврищука Михайла Васильовича (далі третя особа).

Ухвалою від 12.04.2023 суд залучив до участі у справі співвідповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) , місцезнаходження: 79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1 (далі також Західне міжрегіональне управління).

Ухвалою від 17.05.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що начальник ОСОБА_3 не перевела позивача на рівнозначну посаду та не призначила його на посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до поданої ним заяви від 14.10.2022, на яку він мав переважне право. Позивач вважає, що його скорочення відбулось всупереч вимог Кодексу законів про працю України, оскільки в нього є неповнолітня дитина, дружина, а також не враховано стаж в органах юстиції майже 23 роки. Окрім цього, звільнення відбулось без згоди профспілкового органу.

22.02.2023 від начальника Васильчук В.О. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що на момент проведення реорганізації посада начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не була вакантною і не могла бути запропонована. Позивач працюючи на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) мав статус державного службовця і відповідно до пункту 6 частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України звільнення його із займаної посади не передбачає згоди виборчого органу первинної профспілкової організації. До цього ж, позивач не був членом профспілки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Позивач не перебував у трудових відносинах із Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, жодні рішення щодо його звільнення із займаної посади начальником Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не приймалися.

27.02.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не запропонував йому рівнозначної посади, а також не врахував, що мала місце саме реорганізація шляхом приєднання та перейменування територіальних органів юстиції без зміни штатної чисельності. Позивач зазначив, що не отримував документів щодо структури та штатного розпису. Твердження відповідача про пропонування позивачу рівнозначної посади не підтверджується жодними доказами.

28.04.2023 до суду надійшов відзив Західного міжрегіонального управління, в якому зазначено, що позивач відмовився проставити відмітку про його ознайомлення із попередженням про звільнення та пропозицією посад державної служби. В результаті голова комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видав наказ про звільнення позивача.

10.05.2023 третя особа подала до суду пояснення щодо позову, в яких вказала, що посадові особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), яке ліквідовувалось шляхом приєднання до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції мали право претендувати на посади, які були вакантні на момент попередження про майбутнє звільнення. На момент попередження про звільнення та пропозиції посад державної служби позивачу посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції займав ОСОБА_4 , а тому така не була вакантною і не могла бути запропонована позивачу.

Позивач працюючи на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) мав статус державного службовця і відповідно до пункту 6 частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України звільнення його із займаної посади не передбачає згоди виборчого органу первинної профспілкової організації. Позивач не перебував у трудових відносинах із Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, жодні рішення щодо його звільнення із займаної посади начальником Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не приймалися.

16.05.2023 від позивача надійшли заперечення на пояснення, в яких окрім повторного викладу аргументів, зазначених у заявах по суті справи, він додав, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення частини другої статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Відповідач грубо порушив норму щодо строку наступного вивільнення працівників. Позивач також зазначив, що станом на день його звернення із заявою про переведення на посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_4 не був призначений на цю посаду.

02.06.2023 позивач подав до суду пояснення, в яких повторно вказав, що відповідач не запропонував всі наявні вакантні посади в Міністерстві юстиції, обмежившись лише двома пропозиціями.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання начальник Васильчук В.О. не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

У судове засідання третя особа не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходив державну службу у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Львів) на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) реорганізовано шляхом приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з перейменуванням останнього у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

У зв`язку з цим, Міністерством юстиції України видано наказ від 07.10.2022 № 437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності».

13.10.2022 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції видало наказ «Про введення в дію структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та штатного розпису Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2022 рік» № 01/20.

12.01.2023 голова Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) прийняв наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » №2/К (далі оскаржений наказ), яким позивача звільнено 12.01.2023 із займаної посади, у зв`язку з реорганізацією державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон України № 889-VIII).

Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону України № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються вказаним Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих згаданим Законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону України № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Приписами частини першої статті 87 Закону України № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Також слід додати, що з наведеними нормами Закону України № 889-VIII корелюються положення статті 49-2 КЗпП України, у якій передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не застосовуються положення частини другої статті 40 КЗпП України (звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини другої статті 49-2;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як видно з матеріалів справи, позивач проходив державну службу у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Львів) на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) реорганізовано шляхом приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з перейменуванням останнього у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Таким чином, підставою для звільнення позивача з посади начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) був пункт 1 частини першої статті 87 Закону України № 889-VIII реорганізація державного органу.

Досліджуючи питання виконання Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) обов`язків попередження позивача про наступне звільнення та пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону України № 889-VIII, суд встановив таке.

02.12.2022 голова Комісії з реорганізації склав:

1) попередження про звільнення позивача із займаної посади та припинення державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із реорганізацію державного органу не раніше ніж через 30 календарних днів з дня доведення до відома цього попередження;

2) пропозицію посад державної служби: заступника начальника відділу документування у Львівській області Управління організаційного забезпечення, документообігу та контролю Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Закарпатській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5

02.12.2022 посадовими особами Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складено акт, яким засвідчено, що з 12:45 год. по 15:45 год. позивач був відсутній на робочому місці.

05.12.2022 посадові особи Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (заступник начальника відділу проходження державної служби Управління персоналу ОСОБА_6 , заступник начальника Управління начальник відділу проходження державної служби Управління персоналу Гец Р.З., головний спеціаліст відділу проходження державної служби Управління персоналу ОСОБА_7 ) склали акт, яким засвідчено, що 05.12.2022 об 11:55 год. позивачу запропоновано проставити відмітку про ознайомлення з попередженням про звільнення із займаної посади та пропозиціями державної служби, текст яких було зачитано вголос в приміщенні Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), проте проставити відмітку про ознайомлення позивач відмовився.

З метою перевірки на предмет достовірності вказаного акта, а відтак і надання оцінки доводам позивача, суд здійснив допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який займав посаду заступника начальника Управління начальника відділу проходження державної служби Управління персоналу. Допит заступника начальника відділу проходження державної служби Управління персоналу ОСОБА_6 та головного спеціаліста відділу проходження державної служби Управління персоналу ОСОБА_7 судом не здійснювася, оскільки такі на час розгляду справи у суді звільнені з займаних посад, місця їх проживання (перебування) учасниками справи не повідомлено.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суд, що 05.12.2022 зайшов до кабінету позивача для ознайомлення останнього з попередженням про звільнення та пропозицією посад державної служби. У присутності позивача ОСОБА_8 особисто зачитав зміст попередження про звільнення та пропозиції посад державної служби.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином виконало передбачені статтею 87 Закону України № 889-VIII та статтею 49-2 КЗпП України обов`язки щодо попередження позивача про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Позивач також вказав, що йому протиправно не було запропоновано вакантної посади начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Суд критично оцінює та відхиляє такі аргументи позивача, адже згідно з наявним у матеріалах справи наказом начальника ОСОБА_3 від 17.10.2022 №48/03 у зв`язку з перейменуванням Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь міністерства юстиції» (із змінами) ОСОБА_4 вважається таким, що з 17.10.2022 обіймає посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Суд зазначає, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.03.2020 у справі №804/1542/16.

З урахуванням викладеного вище, можна констатувати, що запропонувавши всі наявні вакантні посади, відповідач вважається таким, що виконав обов`язок, передбачений статтею 87 Закону України № 889-VIII та статтею 49-2 КЗпП України по працевлаштуванню працівника.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги про визнання протиправними дій начальника ОСОБА_3 щодо не переведення позивача на посаду начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З приводу покликання позивача на протиправне його звільнення без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації, то суд вказує на те, що ні положення Закону України № 889-VIII ні норми статті 49-2 КЗпП України, яка містить особливості щодо порядку вивільнення державних службовців, не передбачають необхідності отримання такої згоди у разі звільнення державного службовця з державної служби у зв`язку з реорганізацією державного органу.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наказ голови Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) прийняв наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12.01.2023 №2/К виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведені висновки суду, з огляду на похідний характер позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук Вікторії Олександрівни, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача начальник управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаврищук Михайло Васильович про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 25 вересня 2023 року.

Суддя Мричко Н.І.