Справа № 725/5915/23
Суддя: Скуляк І. А.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5915/23
Номер провадження 2-а/725/58/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора капрала поліції управління патрульної поліції в м. Київ Вакульчука Дмитра Михайловича (вул. Святослава Хороброго, 9, м. Київ, 03048), Управління патрульної поліції в м. Київ (вул. Святослава Хороброго, 9, м. Київ, 03048), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 07.05.2023 року інспектором капралом поліції УПП в м. Києві Вакульчук Д.М. винесено постанову серії ЕАС №6953971, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України по факту того, що він 07.05.2023 року о 23 год. 04 хв. в м. Києві, Бульвар Лесі Українки, 26 керуючи транспортним засобом «Audi» державний номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив п.9.2 б ПДР України.

Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки не містить жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, вказував на те, що він жодних порушень не вчиняв, правил не порушував, так як при перестроюванні ввімкнув покажчик повороту.

Таким чином вважає, що працівниками поліції не доведено факту вчинення ним правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України за обставин вказаних в оскаржуваній постанові, а всі сумніви мають тлумачитись на його користь.

На підставі вище наведеного, посилаючись на норми права, просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6953971 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На вказану позовну заяву надійшов відзив представника ДПП Національної поліції України в якому остання позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, за безпідставністю та необгрунтованістю.

Зокрема, обґрунтовуючи безпідставність позовних вимог зазначала, що під час несення служби 07.05.2023 року о 23 год. 04 хв. екіпажем патрульної поліції було виявлено, що водій автомобіля «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві, Бульвар Лесі Українки, 26, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив п.9.2.б Правил дорожнього руху та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України. Вважає, що інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративного матеріалу. Крім того, зазначав, що постанова серії ЕАС №6953971 від 07.05.2023 року обґрунтована, та винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, та вважає, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських на спростування якого позивачем не надано будь-яких доказів.

На адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому просив суд звернути увагу на те, що з поданого працівниками поліції відеозапису з відео-реєстратора службового автомобіля, вбачається, що ОСОБА_1 нібито керуючи транспортним засобом не подав світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні. При цьому, зазначав, що саме візуальне спостереження працівника поліції не підкріплене належними та допустимими доказами у справі та є не достатніми для висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Також, вказав, що на відео чітко видно, що він пояснював працівникам поліції, що поворот у нього був ввімкнений, однак останні відмовились взяти до уваги його пояснення. Таким чином, вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак у матеріалах справи міститься заява розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, повністю і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, з матеріалів справи убачається, що 07.05.2023 року інспектором капралом поліції УПП в м. Києві Вакульчуком Д.М. винесено постанову серії ЕАС №6953971, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України. (а/с 7).

Диспозицією ч.2 ст.122 КпАП України передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

У відповідності до вимог п.9.2. б ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Києві, Бульвар Лесі Українки, 26 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив п.9.2.б Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 283 КпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до вимог ст.9 КпАП України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КпАП України. В ній, зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається порушник, чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно п.п.8, 11 частині 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліції», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, відповідач - інспектор поліції, під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КпАП України, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КпАП України, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Разом з тим, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що при перестроюванні транспортного засобу марки «AUDІ», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 у час та місці, що вказані в оскаржуваній постанові, починаючи перестроювання, позивач ввімкнув поворот та пригальмував. При цьому, враховуючи те, що комплектація автомобіля передбачає однаковий колір поворотів та сигналів гальмування, ввімкнення повороту прослідковується більш яскравим світінням заднього габариту, який повністю освітився.

При цьому, про наявність однакового кольору поворотів та сигналів гальмування працівникам поліції також вказував позивач, однак його пояснення були залишені без відповідної уваги та оцінки.

За таких обставин, наведене спростовує посилання представника відповідача про те, що позивачем не було виконано передбачених ПДР України, а саме те, що позивач керуючи автомобілем не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку при перестроюванні.

Європейський суд з прав людини в певних випадках поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення тобто, фактично «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати обставини вчинення адміністративного правопорушення (відповідні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії»).

Як вбачається з положень ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Разом з тим, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівниками поліції не було надано оцінки доводам позивача, що він ввімкнув поворот, однак так як комплектація автомобіля, яким він керував передбачає однаковий колір поворотів та сигналів гальмування, що чітко зафіксоване на відеозаписі, тим самим працівники поліції не врахували всі обставини, які мали значення у даній конкретній ситуації, оскаржувана постанова та доводи зазначені представником відповідача у тексті відзиву не містять доказів на спростування пояснень позивача щодо не подання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку при перестроюванні.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування у справах щодо оскарження його дій та рішень, не надано суду належних та достатніх доказів на спростування доводів позивача щодо вимушеної зупинки.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З урахуванням вище наведеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідачем правомірність свого рішення та обставини, які б спростовували доводи позивача не доведено.

Додатково слід зазначити, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідно до вимог ч.3 ст. 283 КпАП України, якою чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13.02.2020. у справі № 524/9716/16-а).

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем, який заперечував проти позову, не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, а з наданого відповідачем в якості доказів диску з відеофайлами не вбачається факту вчиненого позивачем правопорушення, а тому суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 122, 222, 283, 284 КУпАП , ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову винесену інспектором капралом поліції УПП в м. Києві Вакульчуком Дмитром Михайловичем, ЕАС № 6953971 від 07.05.2023 року, якою накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів після оголошення рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Скуляк І. А.