Справа № 990/221/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа №990/221/23

адміністративне провадження №П/990/221/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2023 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо ненадання відповіді по суті на інформаційний запит ОСОБА_1 від 11 вересня 2023 року;

- визнати протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо надання недостовірної інформації, яка міститься у листі від 15 вересня 2023 року на інформаційний запит ОСОБА_1 від 11 вересня 2023 року;

- зобов?язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути по суті, надати повну та достовірну відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 11 вересня 2023 року з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі згідно зі статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись із поданою позовною заявою ОСОБА_1 , Суд має достатні підстави вважати, що вона подана з порушенням вимог КАС України, виходячи з такого.

Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися позивачем максимально чітко і зрозуміло.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, зокрема, у постанові 16 лютого 2022 року у справі № 9901/482/21, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19,від 26 лютого 2020 року у справі № 520/12042/18, від 06 травня 2020 року у справі № 9901/42/20, від 03 червня 2021 року у справі № 9901/41/21 та від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/337/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/380/21 також вказано, що зміст позову - це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції, окрім інших, підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісій суддів України (далі - ВККСУ).

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККСУ визначені у статті 266 КАС України.

Згідно з частиною четвертою статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.

Як вбачається з пункту 1 резолютивної частини позовної заяви, позивачка просить визнати протиправними дії ВККСУ щодо ненадання відповіді на її інформаційний запит від 11 вересня 2023 року.

Однак, суд звертає увагу на невідповідності заявленої позовної вимоги, оскільки дія - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень. У свою чергу протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У пункті 2 резолютивної частини позову ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії ВККС, які полягають у наданні недостовірної інформації у відповідь на її інформаційний запит від 11 вересня 2023 року.

Разом з тим, зі змісту пункту 3 резолютивної частини вбачається, що запит позивачки не розглянуто і, відповідно, ОСОБА_1 просить розглянути його і надати повну та достовірну інформацію за результатами його розгляду.

Таким чином, пункти 1, 3 та 2 резолютивної частини позовної заяви не узгоджуються між собою за змістом, оскільки відповідно до пунктів 1 і 3, за твердженням позивачки, її запит не розглянуто, а відповідно до пункту 2- запит розглянуто, проте у відповідь надано недостовірну інформацію.

Окрім того, Суд також звертає увагу, що частиною другою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Тож з огляду на вищезазначене, Суд вказує, що позовні вимоги мають бути логічно та чітко сформульовані, а з їх змісту має вбачатися, що саме оскаржується позивачем: бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит чи дії відповідача щодо відмови у наданні відповіді на запит або дії відповідача щодо надання недостовірної або неповної відповіді на запит.

Крім того, з метою правильного формулювання позовних вимог, позивачем має бути враховано імперативні положення частини четвертої статті 245 КАС України, якою передбачено, що у випадку визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання останнього вчинити певні дії суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом щодо оскарження дій чи бездіяльності ВККСУ, враховуючи завдання адміністративного судочинства та повноваження Верховного Суду, визначені статтею 266 КАС України, при вирішенні справи, позивач повинен правильно та чітко сформулювати позовні вимоги, а також обрати належний спосіб судового захисту в розумінні, зокрема, частини четвертої статті 245 КАС України.

Суд також зауважує, що без визначення позивачем правильного способу судового захисту, передбаченого частиною першою статті 5 КАС України, з урахуванням повноважень Верховного Суду, визначених статтями 245 та 266 КАС України, Суд не зможе виконати завдання адміністративного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача від можливих порушень з боку суб`єкта владних повноважень, та перевірити чи прийняте оскаржуване рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Однак, у порушення вимог пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, в позовній заяві ОСОБА_1 відсутні будь-які аргументи (мотиви) стосовно того, що ВККСУ безпосередньо своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю допущено порушення її прав, свобод та/або інтересів.

Суд вказує, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, із якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Також, відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка безпосередньо або через представника стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а та постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16 та ін.).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не зазначає, в чому полягає порушення її прав, свобод та інтересів з боку ВККСУ.

Наведене свідчить про недотримання позивачем вимог пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України та є недоліком позовної заяви, що, в свою чергу, створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

На необхідності безумовного дотримання вимог пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, наголошено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 та від 1 липня 2020 року у справі № 9901/608/19.

Таким чином, з огляду на вищевказане, Суд доходить висновку про необхідність уточнення вимог позовної заяви в контексті їх чіткого та логічного формулювання з урахуванням імперативних вимог частини першої статті 5, частини четвертої статті 245 КАС України та частини четвертої статті 266 КАС України щодо обрання належного та ефективного способу судового захисту прав позивача, а також з наведенням обґрунтувань, в чому полягає порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку ВККСУ, у відповідності до вимог пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Також суд зазначає, що в позовній заяві зазначено третю особу - суддю Уманського міськрайонного суду Василя Гончарука.

Однак, позивачем не подано до суду відповідної заяви про залучення третьої особи, а саме судді Уманського міськрайонного суду Василя Гончарука.

Так, частиною другою статті 49 КАС України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Таким чином, позивачу необхідно подати заяву про залучення третьої особи - судді Уманського міськрайонного суду Василя Гончарука, у якій зазначити об`єктивні обставини на обґрунтування необхідності залучення цієї третьої особи, а саме вказати, яким чином та на які права чи обов`язки такої особи може вплинути рішення суду у цій справі.

Позиція Верховного Суду щодо необхідності належного обґрунтування заявниками залучення третіх осіб висловлена, зокрема, в ухвалах від 15 лютого 2021 року у справі №9901/33/21, від 16 лютого 2021 року у справі №9901/34/21, від 16 квітня 2021 року у справі №9901/109/21 та від 24 травня 2021 року у справі №9901/164/21, від 20 липня 2021 року у справі №9901/281/21 та від 16 січня 2023 року у справі № 990/4/23.

Крім того, частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві ОСОБА_1 заявляє, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження вказаного, до позовної заяви позивачкою додано скан-копію документа, який за її твердженням мав би бути належним доказом щодо наявності у неї інвалідності І або ІІ групи.

Однак, зі змісту наданої скан-копії неможливо встановити кому, коли і з яких підстав виданий вказаний документ, оскільки останній зісканований з неналежною якістю і є нечитабельним.

Вказане, на думку Суду, є суттєвим недоліком і фактично позбавляє Суд можливості дослідити в повній мірі обґрунтування наведеної позивачкою підстави для звільнення від сплати судового збору.

Відтак, ОСОБА_1 необхідно надати документ належної якості, який підтверджує наявність пільг зі сплати судового збору, або документ, що підтверджує сплату судового збору.

Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI).

Частинами першою та другою статті 4 Закон № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні.

За таких обставин, позивачці за подання до суду вказаної позовної заяви, яка станом на час її подання, містить дві позовні вимоги немайнового характеру, слід було сплатити судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн (з розрахунку: 2 684 грн х 0,4 х 2). У разі зміни позивачем позовних вимог - позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

З огляду на викладене, позовну заяву необхідно залишити без руху, встановивши строк протягом якого позивач має усунути вказані судом недоліки, а саме:

- привести зміст позовних вимог та виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у відповідність до положень статей 5, 160, 245 та 266 КАС України з урахуванням мотивів цієї ухвали Суду;

- - подати до Суду заяву про залучення до справи третьої особи - судді Уманського міськрайонного суду Василя Гончарука, із зазначенням об`єктивних обставин на обґрунтування необхідності залучення останнього, а саме, вказати, яким чином та на які права чи обов`язки такої особи може вплинути рішення суду у цій справі, з долученням відповідних доказів;

- подати до суду докази, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору або документ про сплату судового збору.

Судовий збір за подання позовної до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

рахунок отримувача: UA0026007;

;

код класифікації доходів бюджету: 22030102;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

найменування податку, збору, платежу: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк десять днів з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

4. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк