Справа № 360/933/23
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/933/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Бойка Євгена Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 21 серпня 2023 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Бойка Євгена Васильовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнених вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні пенсії ОСОБА_1 у період з 01.01.2022 до 31.09.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2022 до 31.09.2023;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України недоплачені внаслідок неврахування індексації грошового забезпечення для суми пенсії у період з 01.01.2022 до 31.09.2023 на користь ОСОБА_1 в сумі 5215,14 гривень;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у розмірі 19000,00 гривень.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що у період з 01.04.1998 по 31.12.2021 позивач перебував на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України. З 01.04.1998 по 28.01.2015 позивач перебував на посаді директора підприємства установи, заступник начальника Брянківської виправної колонії управління ДПтС України в Луганській області. З 28.01.2015 по 15.12.2016 позивач перебував на посаді начальника сектору виробничої діяльності, маркетингу та економіки управління ДПтС України в Луганській області. З 16.12.2016 по 31.12.2021 позивач займав посаду заступника начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Старобільський слідчий ізолятор».

Згідно наказу Державної установи «Старобільський слідчий ізолятор» № 193/ОС-21 від 31.12.2021 позивача звільнено з Державної кримінально - виконавчої служби України за ст. 77 ч. 1 п. 1 (за власним бажанням) ЗУ «Про національну поліцію», з посади заступника начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Старобільський слідчий ізолятор».

З невідомих причин відповідачем не враховано індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення для призначення пенсії, внаслідок чого пенсія позивача виплачується менша, ніж та, яка йому належить за законом.

Представником направлено декілька запитів до відповідача.

Згідно з відповіддю відповідача від 16.06.2023, з 01.01.2022 позивач відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», набув статусу пенсіонера. Також у відповіді ГУ ПФУ містилася наступна інформація: «Розмір пенсії обчислено відповідно до статті 13 Закону 2262 (у редакції чинній на дату призначення пенсії), а саме 70% відповідних сум грошового забезпечення, яке складає 25571,17 грн, а саме: посадовий оклад 6480 грн; оклад за військове звання 1410 грн; процентну надбавку за вислугу років 50% - 3 945 грн; середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці 13 736,71 грн. Розмір пенсії станом на 01.01.2022 17900,20 (25571,71 грн*70%) грн.

20.06.2023 надійшов лист - відповідь відповідача де вказано, що: «Довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 інформацію про суми виплаченої індексації не містить, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства».

Крім того, позивач подавав 31.07.2023 заяву про перерахунок пенсії через електронний кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду, де вказував, що до складу грошового забезпечення для призначення пенсії уповноваженим органом Пенсійного фонду України не було враховано суми індексації грошового забезпечення, що станом на останній місяць складало 354,78 грн, та просив ГУ ПФУ в Луганській області здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зазначених сум індексації.

09.08.2023 позивач отримав відповідь, де зазначалося наступне: «Уповноважений орган визначив розмір грошового забезпечення для обчислення Вашої пенсії та, у відповідності до вимог чинного законодавства, надав до органу, що її призначає відповідні документи. Виходячи з наданих показників і обчислено розмір Вашої пенсії. Будь-які інші документи з уточненим розміром Вашого грошового забезпечення для обчислення пенсії з уповноваженого органу не надходили. Тому, підстави для проведення перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відсутні».

На що зазначаємо, що позивач у згадуваному зверненні до ГУ ПФУ посилався на наявні у ГУ ПФУ в Луганській області грошові атестати, де чітко вказана сума індексації грошового забезпечення, та саме звернення громадянина із такою заявою є підставою для проведення перерахунку пенсії, що було повністю проігноровано відповідачем.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області до Луганського окружного адміністративного суду надано відзив на позов в якому відповідач заперечує проти позову та зазначає наступне.

За даними електронної підсистеми ПВП ДКГ ОСОБА_1 перебуває на обліку, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262 по лінії Державного департаменту з питань виконання покарань з 01.01.2022.

Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Обчислення сум грошового забезпечення, яке враховується для призначення пенсії, залишилось у компетенції уповноважених органів силових міністерств (відомств), де особа проходила службу.

Уповноважений орган (Державний департамент з питань виконання покарань) визначив розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії позивача у відповідності до вимог чинного законодавства, та надав до органам Пенсійного фонду України відповідні документи. Розмір пенсії позивача обчислено виходячи з наданих показників згідно норм діючого законодавства.

На звернення позивача на веб портал Пенсійного фонду України за номером ВЕБ-12001- Ф-С-23-173902 від 01.08.2023 про проведення перерахунку пенсії надано відповідь листом Головного управління від 09.08.2023 № 5068-5341/Б-02/8-1200/23 з роз`ясненнями щодо обчислення пенсії та розміру грошового забезпечення, а саме: розмір пенсії позивача обчислено виходячи з наданих показників.

Будь-які інші документи з уточненим розміром грошового забезпечення позивача для обчислення пенсії з уповноваженого органу не надходили. Тому, підстави для проведення перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відсутні.

Просить суд відмовити у задоволені позову повністю.

Ухвалою суду від 22.08.2023 позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.08.2023 відкрито провадження у справі, визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), з 31.12.2021 звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за вислугу років по лінії Державного департаменту з питань виконання покарань з 01.01.2022, що підтверджено матеріалами справи.

Довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022, виданою державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», підтверджено, що позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення з вересня 2020 року до грудня 2021 року у сумі 3209,16 грн.

Представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 12.06.2023 до відповідача в якому просив: надати інформацію, коли саме позивачу призначено пенсійне забезпечення; надати інформацію, з якої суми грошового забезпечення нараховано пенсію позивачу; надати довідку чи інший документ, що містить інформацію про розмір грошового забезпечення, з якого нараховане пенсійне забезпечення позивачу; надати інформацію щодо розміру пенсійного забезпечення, призначеного позивачу та детальні розрахунки з приводу того, яким чином такий розмір нараховано та з чого він складається; надати інформацію, який відсотковий розмір пенсії від грошового забезпечення призначено позивачу; надати інформацію про врахуванні пенсійного забезпечення позивачу індексу інфляції.

Листом від 15.06.2023 № 1200-0201-8/11798 відповідач повідомив, що позивачу призначено пенсію за вислугу років з 01.01.2022 відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Розмір пенсії обчислено відповідно до статті 13 Закону 2262 (у редакції чинній на дату призначення пенсії), а саме 70% відповідних сум грошового забезпечення, яке складає 25571,17 грн, а саме: посадовий оклад 6480,00 грн; оклад за військове звання 1410,00 грн; процентну надбавку за вислугу років 50% - 3945,00 грн; середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці 13736,71 гривень. Розмір пенсії станом на 01.01.2022 17900,20 (25571,71 грн*70%) гривень. Станом на 01.06.2023 розмір пенсії позивача складає 19400,00 грн, а саме: основний розмір пенсії - 17900,00 грн, підвищення по Постанові № 168 1500,00 грн.

Представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 16.06.2023 до відповідача в якому просив: надати інформацію, про врахування під час призначення пенсійного забезпечення позивачу індексації грошового забезпечення; якщо індексація грошового забезпечення під час призначення пенсії позивачу не врахована, то надати інформацію, з яких підстав її не враховано; у разі, якщо індексація грошового забезпечення під час призначення пенсії позивачу врахована, то надати інформацію, яку суму коштів вона складала в межах грошового забезпечення для призначення пенсії.

Листом від 20.06.2023 № 1200-0201-8/12178 відповідач повідомив, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Уповноважений орган Державної установи «Старобільський слідчий ізолятор» визначив розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу та у відповідності до вимог чинного законодавства надав відповідні документи для органу, що її призначає. Довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення на ім`я позивача за період з 01.01.2020 до 31.12.2021 інформацію про суми виплаченої індексації не містить, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач подавав 31.07.2023 заяву про перерахунок пенсії через електронний кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду, де вказував, що до складу грошового забезпечення для призначення пенсії уповноваженим органом Пенсійного фонду України не було враховано суми індексації грошового забезпечення, що станом на останній місяць складало 354,78 грн, та просив ГУ ПФУ в Луганській області здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зазначених сум індексації.

Листом від 09.08.2023 № 5068-5341/Б-02/8-1200/23 відповідач повідомив, що уповноважений орган визначив розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії та, у відповідності до вимог чинного законодавства, надав до органу, що її призначає відповідні документи. Виходячи з наданих показників і обчислено розмір пенсії. Будь-які інші документи з уточненим розміром грошового забезпечення для обчислення пенсії з уповноваженого органу не надходили. Тому, підстави для проведення перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відсутні».

Відповідно до протоколу за пенсійною справою (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.01.2022 позивачу призначено пенсію в сумі 17900,20 грн (70 % грошового забезпечення), обчислене з: посадовий оклад 6480,00 грн, оклад за військове звання 1410,00 грн, процентна надбавка за вислугу років 50 % 3945,00 грн, середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці, у т.ч. надбавка за специфічні умови проходження служби, премія 134,07% - 13736,71 грн, в т.ч. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії 25571,71 грн.

Згідно з протоколом перерахунку пенсії станом на 01.09.2022 та на 01.03.2022 основний розмір пенсії позивача складає 17900,20 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713) пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в мірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в мірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (в редакції, яка діяла на момент звернення за призначенням пенсії) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону № 2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок № 925/5).

За змістом пункту 3 розділу І Порядку грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 16 розділу І Порядку № 925/5 індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2262-ХІІ.

Для вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17, які обов`язкові для врахування судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно зі статтею 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Суд зазначає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17 відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині відсутності підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої військовослужбовцем індексації грошового забезпечення, викладеного у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 та 13 березня 2019 року у справах № 522/11262/16-а та № 522/7855/17 відповідно та сформулював наступний правовий висновок.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2262 та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 30.09.2019 у справі № 750/9785/16-а), від 20.11.2019 у справі № 522/11257/16-а та від 17.05.2021 у справі № 552/4951/17.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, які їх регулюють, суд дійшов висновку щодо наявності права позивача на включення сум індексації до складу грошового забезпечення, з якого обчислено йому пенсію.

Відповідно до частини третьої статті 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що індексація має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку пенсії, у зв`язку з цим позивач має право на перерахунок пенсії з урахування суми індексації грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням.

Суд звертає увагу, що стаття 51 Закону № 2262 встановлює безстроковість перерахунку пенсії у разі наявності вини органів Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що при призначенні пенсії позивачу уповноваженим органом надавались документи, зокрема, довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022 видана державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», що свідчить про надання оцінки відомостям у ній.

Отже, не включення до визначення розміру пенсії сум індексації грошового забезпечення здійснено з вини відповідача.

У зв`язку з цим довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022 видана державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», є належним документом, що підтверджує право позивача на перерахунок пенсії.

Також суд зазначає, що статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене суд вважає, що мають місце правові підстави для перерахунку пенсії позивачу, зокрема, при розрахунку розміру пенсії із сум грошового забезпечення, що нараховувалося позивачу, до такого грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, має бути включено індексацію.

Таким чином, оскільки відповідачу надано вказану довідку, яка є підставою для розрахунку розміру пенсії, перерахунок у відповідності до вимог частини третьої статті 51 Закону № 2262 має бути проведено за минулий час, з 01.01.2022.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності щодо включення до грошового забезпечення для розрахунку розміру пенсії індексації, тому суд вважає, що у спірних правовідносинах достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо врахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум індексації грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія ОСОБА_1 , протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум індексації грошового забезпечення, згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022, видану державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», з 01.01.2022 та виплатити заборгованість, з урахуванням раніше сплачених сум.

У задоволенні позовних вимог майнового характеру про стягнення недоплачені внаслідок неврахування індексації грошового забезпечення для суми пенсії у період з 01.01.2022 до 31.09.2023 в сумі 5215,14 гривень слід відмовити з огляду на таке.

Положеннями статей 5 та 245 КАС України встановлено, що адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем в позові заявлено три вимоги, з яких дві вимоги не майнового характеру (одна похідна) та одна вимога майнового характеру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684,00 грн, тобто позивач повинен був, з урахуванням приписів частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI, сплатити судовий збір в розмірі по 858,88 гривень (1073,60*0,8) за кожну вимогу майнового та немайнового характеру, всього 1717,76 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3106,90 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» від 18.08.2023.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог немайнового характеру, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 858,88 грн.

В частині понесених позивачем витрати за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 858,88 грн покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Суд роз`яснює, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги наданої при підготовці адміністративного позову, представником позивача надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 07/01/22 від 07.01.2022, акт наданих послуг від 18.08.2023.

Зі змісту пункту 6.1. договору № 07/01/22 від 07.01.2022 встановлено, що сума даного договору визначається сумою, зазначеною у підписаних сторонами актах в період дії даного договору і залежить від обсягу наданих послуг за цим договором.

Відповідно до акту наданих послуг від 18.08.2023 загальна вартість наданих послуг складає 19000,00 грн без врахування ПДВ.

З 07.01.2022 виконавцем надані такі послуги:

- надання консультації (2 години) 2000,00 грн;

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, обрання належного способу захисту (3 години) 3000,00 грн;

- складання та направлення адвокатських запитів, опрацювання відповідей на адвокатські запити (4 шт.) 2000,00 грн;

- вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів (2 години) 2000,00 грн;

- складення та підготовка до направлення позовної заяви до суду 10000,00 грн.

Відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, зазначені в Акті від 18.08.2023, безпідставно збільшені. Зазначена справа не відноситься до категорії складних справ, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тобто адвокатські витрати в даному випадку мінімальні.

Суд зазначає, що компенсація судових та інших витрат можлива, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі/West Aliance Limited проти України), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на усталену судову практику, зокрема, правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Суд звертає увагу, що суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

Інформація, що міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (постанова КЦС ВС № 638/7748/18 ЄДРСР 93053487).

З наведеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи встановлено, що представником позивача складено та направлено два адвокатські запити на які отримано листи відповідача.

За складання та направлення адвокатських запитів, опрацювання відповідей на адвокатські запити (4 шт.) на думку позивача витрати складають 2000,00 грн, при цьому в акті наданих послуг також зазначено витрати в сумі 2000,00 грн за вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів (2 години) 2000,00 грн, тобто двічі включено до розрахунку витрат дослідження (опрацювання відповідей та аналіз первинних документів) листів відповідача.

Суд звертає увагу, що доказами, які стосуються спірних правовідносин є довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022, видана державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», лист від 15.06.2023 № 1200-0201-8/11798, лист від 20.06.2023 № 1200-0201-8/12178 та лист від 09.08.2023 № 5068-5341/Б-02/8-1200/23.

У цій справі підготовка представником позивача позову на 10 аркушах, копіювання 35 сторінок документів позивача, з яких докази по справі складають 10 сторінок, а також аналіз доказів, на думку суду, не вимагає від адвоката витрат часу і зусиль на суму 19000,00 грн.

Також суд звертає увагу, що сума витрат з опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, обрання належного способу захисту (3 години) складає 3000,00 грн, при цьому судом в частині обраного способу захисту відмовлено.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду від 04.11.2019 № 9901/264/19, суд звертає увагу, що складання позову та подання його до суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги.

Крім того, в позові представник погоджується, що станом на 2023 рік середній розмір години консультації та/або послуг адвоката, складає 100 $ (3744 грн), що майже в 4 рази більше вартості послуг, наданих позивачеві.

Таким чином, за встановлених обставин та наданих представником позивача документів, з огляду на частину третю статті 139 КАС України, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доведено належними та допустимими доказами понесенні судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн, а тому вони підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Бойка Євгена Васильовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ідентифікаційний код 21782461) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо врахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум індексації грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія ОСОБА_1 , протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум індексації грошового забезпечення, згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби № 22/4-4 від 26.01.2022, видану державною установою «Старобільський слідчий ізолятор», з 01.01.2022 та виплатити заборгованість, з урахуванням раніше сплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 (дві тисячі грн 00 коп.) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім грн 88 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива