Справа № 300/2376/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" вересня 2023 р. справа № 300/2376/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Адвокат Гавдяк Ірина Богданівна (надалі, також - представник позивача), в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 02.05.2023 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995 включно;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.24-26).
Також пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, також третя особа, ГУ ПФУ в Тернопільській області).
Також представник відповідача вказала на неможливість виконання вимог ухвали суду від 03.05.2023 про відкриття провадження в частині подання витребуваних доказів у зв`язку з відсутністю доступу до електронної пенсійної справи, яка була доступна лише на етапі опрацювання заяви про призначення пенсії.
Представник позивача 15.05.2023 подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала на помилковість доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, у зв`язку з чим просила суд не брати їх до уваги, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 44-45).
Ухвала суду від 03.05.2023 про відкриття провадження та адміністративний позов від 02.05.2023 доставлені до електронного кабінету третьої особи ГУ ПФУ в Тернопільській області 05.05.2023 о 12:00 год, що підтверджується довідками секретаря судового засідання про доставку електронного листа (а.с. 30-31), однак правом на подання пояснень третьої особи ГУ ПФУ в Тернопільській області не скористалось.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.01.1987 (а.с.18-20), позивач, серед іншого:

- 01.09.1992 прийняти на роботу в редакцію газети «Теребовлянські вісті» на посаду водія на підставі наказу №18 від 01.09.1992 (запис №10 від 01.09.1992);

- 12.10.1995 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі наказу №82 від 12.10.1995 (запис №11 від 12.10.1995).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №242140, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, дата чергового переогляду - 23.02.2025 (а.с.7-8).

Із метою призначення пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.03.20203 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності передано на розгляд в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке за результатами розгляду документів, доданих до заяви прийняло рішення №82 від 06.04.2023 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 16-17).

Відповідно до змісту зазначеного рішення, до страхового стажу ОСОБА_1 , серед іншого, не зараховано період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995, оскільки виправлено дату наказу про прийняття, чим порушено пункт 2.3 Інструкції №162.

Не погоджуючись із відмовою в призначенні пенсії по інвалідності, позивач через уповноваженого представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).

Згідно зі статтею 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

Відповідно до частин 1 та 2 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №82 від 06.04.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 , серед іншого, не зараховано період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995, оскільки виправлено дату наказу про прийняття, чим порушено пункт 2.3 Інструкції №162.

Надаючи оцінку визначеним відповідачем мотивам незарахування вказаного періоду роботи позивача, суд зазначає таке.

У період спірної трудової діяльності позивача, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

За змістом пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабскими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи проводяться акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції №162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Відповідно до пункту 2.25 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням таких правил: у графі 1 проставляється порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 вказується на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.26 Інструкції №162).

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції, чинній у періоди роботи позивача).

Так, згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4. Інструкції №58).

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 14.01.1987.

Запис №10 у трудовій книжці свідчить про прийняття 01.09.1992 позивача на роботу в редакцію газети «Теребовлянські вісті» на посаду водія на підставі наказу №18 від 01.09.1992, а запис №11 від 12.10.1995 свідчить про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі наказу №82 від 12.10.1995.

Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами редактора газети «Теребовлянські вісті» та скріплені печатками редакції газети «Теребовлянські вісті». Однак у графі 4 запису про прийняття зроблено виправлення у році прийняття наказу про прийняття на роботу, зокрема при візуальному контролі саме року прийняття наказу « 1992» цифра « 2» містить ознаки виправлення.

Слід наголосити на тому, що як положеннями Інструкції №162, так і положеннями Інструкції №58 (чинними у спірний період роботи позивача), передбачено зазначення в графі 4 документа, на підставі якого внесено запис (наказ, розпорядження, протокол, його дата і номер) та певний порядок внесення даних, в результаті допущення відповідних помилок чи неточностей.

Однак, за правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Окрім цього, у графі 2 спірного запису зазначено дату прийняття на роботу позивача, в якому рік проставлено без жодних виправлень, що дає можливість встановити точну дату прийняття позивача на роботу.

При цьому, позивач позбавлений можливості надати інші документи, які підтверджують спірний період роботи, оскільки відповідно до довідки №56 від 17.04.2023, виданої Комунальною архівною установою Тернопільської області «Трудовий архів» документи з особового складу (книги наказів з особового складу, книги нарахування заробітної плати) редакції газети «Теребовлянські вісті» за 1992, 1995 на зберігання не надходили (а.с. 15).

Таким чином, твердження відповідача про наявність вказаного вище недоліку заповнення трудової книжки позивача за спірний період як єдиної підстави для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Інформація, яка внесена до трудової книжки про спірні періоди роботи дає можливість встановити місце роботи, посаду та періоди роботи позивача.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

У спірному випадку, відповідачем не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності запису трудової книжки позивача, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995, виявивши недолік заповнення трудової книжки.

Таким чином, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995 у редакції газети «Теребовлянські вісті» на посаді водія, що стало причиною відмови у призначенні пенсії по інвалідності у звязку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У даному випадку, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не підтверджено належними доказами у встановленому законом порядку правомірність своїх дій.

Розглядаючи питання про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язання призначити таку пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , на момент звернення 30.03.2023 до відповідача із заявою про призначення пенсії досягнув 52-ох річного віку (а.с. 9-10).

Щодо наявності необхідного страхового стажу позивача, то безспірним є 11 років 5 днів, які самостійно визначені відповідачем.

Окрім цього до страхового стажу зарахуванню підлягає спірний період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995, що разом зі страховим стажем, який визнається відповідачем, становить понад 14 років.

Зважаючи на вищевикладене, у позивача наявний страховий стаж роботи, передбачений статтею 32 Закону №1058-IV (13 років) для призначення пенсії по інвалідності, а тому відповідач, рішенням №82 від 06.04.2023, без належних та достатніх на те підстав, протиправно відмовив у призначенні ОСОБА_1 такої пенсії.

Відтак, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення, слід визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови, оформленої рішенням №82 від 06.04.2023, у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995 включно та призначити пенсію по інвалідності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №242140, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.7-8), а тому, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказане, а також враховуючи те, що доказів сплати сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови, оформленої рішенням №82 від 06.04.2023, у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 період роботи з 01.09.1992 по 12.10.1995 включно та призначити пенсію по інвалідності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, адреса: майд. Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.