Справа № 826/17689/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Епель О.В., Кузьмишиної О.М.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № та індивідуального акту,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2018 року №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (19010100) на суму 6316517,24 грн., в тому числі сума грошового зобов`язання 5053213,79 грн. та сума штрафних санкцій 1263303,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ПАТ «Чернігівгаз» на підставі виданих дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами самостійно обчислює суму екологічного податку щоквартально, виходячи з фактичних обсягів викидів відповідно до статті 249 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Розрахунки таких викидів надавались при перевірці й саме останні є підставою для нарахування екологічного податку.

Однак фахівці податкового провели нарахування екологічного податку не на фактичні обсяги забруднюючих речовин, викинутих в повітря та підтверджених органом виконавчої влади (або його підрозділу), що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, а виходячи із власних розрахунків, не вказавши переліку стаціонарних джерел, об`єми фактичних викидів по кожному з них, структурних підрозділів ПАТ «Чернігівгаз», по яким проведено розрахунок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ «Чернігівгаз» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

17.05.2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду позивачем було подано клопотання про призначення у справі №826/17689/18 комплексної економічно-технічної судової експертизи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року було задоволено клопотання Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" про призначення у справі № 826/17689/18 комплексної економічно-технічної судової експертизи. Призначено у справі № 826/17689/18 комплексну економічно-технічну судову експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі № 826/17689/18 до одержання результатів проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово-економічної експертизи.

13 червня 2023 року протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду було поновлено провадження у справі, оголошено перерву в судовому засіданні до 04.07.2023 об 10:40 та викликано експерта - Олега Картавцева у судове засідання для надання пояснень.

04 липня 2023 року протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду було визнано явку експерта обов`язковою та оголошено перерву у справі до 25.07.2023 року.

18 липня 2023 року Шостого апеляційного адміністративного суду від Олега Картавцева надійшов лист, в якому експерт зазначає про відшкодування витрат пов`язаних з викликом експерта в судове засідання.

25 липня 2023 року в судовому засіданні Олег Картавцев надав пояснення по висновку експертизи, та підтримав своє клопотання про відшкодування витрат пов`язаних з викликом експерта в судове засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву до 08.08.2023 року.

08 серпня 2023 року до початку розгляду справи суддею Вівдиченко Т.Р. було подано заяву про самовідвід у справі № 826/17689/18.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року заяву судді Вівдиченко Т.Р. про самовідвід у справі №826/17689/18 - задоволено. Відведено суддю Вівдиченко Т.Р. від розгляду справи № 826/17689/18 та передано справу для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України. Подальший розгляд справи було призначено на 19 вересня 2023 року.

19 вересня 2023 року колегія суддів розглянувши вищевказане клопотання Олега Картавцева щодо відшкодування витрат пов`язаних з викликом експерта в судове засідання зазначає наступне.

Статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» визначено обов`язки судового експерта.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» зокрема передбачено, що незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний:

1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок;

2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку;

Як вбачається з матеріалів справи, у своєму листі Олег Картавцев зазначає, що ним була виконана інженерно-екологічна експертиза у адміністративній справі № 826/17689/18 відповідно до умов цивільно-правового договору з Київським науково- дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, водночас, його участь, як експерта, у розгляді апеляційної скарги по справі № 826/17689/18, можлива після виплати компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять, оскільки участь у зазначеному розгляді не є його службовим обов`язком.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що судовий експерт - Олег Картавцев викликався до Шостого апеляційного адміністративного суду для надання роз`яснення щодо даного ним висновку, що є обов`язком судового експерта відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання експерта щодо виплати компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 24 липня 2018 року по 18 вересня 2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі направлень від 24 липня 2018 року №711, №712, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Чернігівгаз» з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин, в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якої складено акт перевірки від 25 вересня 2018 року №2817/28-10-42-03/03358104.

В акті перевірки зазначено, що Публічним акціонерним товариством «Чернігівгаз» порушено:

- пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.1 пункту 242.1 статті 242, пункту 249.1, пункту 249.2, пункту 249.3 статті 249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 7 179 184,42 грн., у тому числі по періодах: 3 квартал 2014 року - 78 024,87 грн. (підпадає під визначення статті 102 Податкового кодексу України), 4 квартал 2014 року - 1 066 808,53 грн.; 1 квартал 2015 року - 724 588,93 грн.; 2 квартал 2015 року - 256 548,30 грн.; 3 квартал 2015 року - 342 040,55 грн.; 4 квартал 2015 року - 1 159 257,16 грн.; 1 квартал 2016 року - 450 198,10 грн., 2 квартал 2016 року - 307 393,12 грн., 3 квартал 2016 року - 224 611,78 грн., 4 квартал 2016 року - 1 083 362,13 грн.; 1 квартал 2017 року - 941 971,82 грн., 2 квартал 2017 року - 226 462,31 грн., 3 квартал 2017 року - 317 916,82 грн.;

Перевіркою встановлено, що за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Чернігівгаз» задекларовано екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення на загальну суму 115 562,08 грн. При цьому, позивач є платником екологічного податку на викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин, в тому числі вуглеводнів та нараховує екологічний податок згідно пункту 240.1 статті 240 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, 01.10.2018 року позивачем були подані заперечення на акт позапланової перевірки, за результатами розгляду яких 11.10.2018 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України надав відповідь, якою результати проведеної перевірки залишено без змін, а заперечення позивача - без задоволення.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби прийняв податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2018 року №, на підставі якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення» у розмірі 6 316 517,24 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 053 213,79 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 263 303,45 грн.

Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, натомість позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 240.1.1 пункту 240.1 статті 240 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

За змістом, наведеним у підпунктів 14.1.230 пункту 14.1 статті 14 ПК України, стаціонарним джерелом забруднення є підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти.

У відповідності до статті 242 ПК України об`єктом та базою оподаткування екологічним податком є, зокрема, обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

У разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов`язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини (пункт 249.2 статті 249 ПК України).

Пунктом 249.3 ст. 249 ПК України передбачено, що суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку.

Вказані норми ПК України свідчать про те, що лише фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення є об`єктом оподаткування екологічним податком.

Ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення передбачені пунктом 243.1 статті 243 ПК України, до яких, у тому числі, віднесено вуглеводні.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №786 «Про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві» наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264 затверджені Методики визначення питомих втрат (витрат) та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Наказ №264), які поширюються на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування втрат (витрат) газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року №595 затверджено Методику визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов (далі - Наказ №595), яка призначена для розрахунків питомих втрат газу в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Згідно пункту 1.2 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23 листопада 2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» (далі - Наказ №737), газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, затвердженими наказами Міністерства палива та енергетики України, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік (пункт 1.3 Наказу №737).

За змістом вказаних методик, затверджених Наказом №264, виробничо-технологічні втрати (витрати) газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів (витрачається під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання).

Розрахунок допустимих та фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат (витрат) газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно.

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об`єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

У відповідності до методики, затвердженої Наказом №595, розрахунки питомих втрат газу здійснюються за допомогою коефіцієнтів коригування показів лічильників. Питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з даною методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств.

Таким чином, виробничо-технологічні втрати (витрати) газу це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, під час виконання профілактичних робіт, ремонтів, при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов тощо, а отже виробничо-технологічні втрати (витрати) газу виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість надання таких послуг.

Відповідно до пункту 4 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем), об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних втрат природного газу, що як більш легка ніж повітря речовина неконтрольовано надходить в атмосферне повітря, визначаються шляхом розрахунку згідно з методикою, затвердженою Наказом №264, (пункт 5.8 цієї методики). При цьому порядок розрахунків виробничо-технологічних втрат газу встановлено пунктом 6 методики і передбачає, що вичерпна кількість інформації, яка необхідна для розрахунку втрат природного газу, як обсягу викидів вуглеводнів в атмосферу стаціонарними джерелами, обмежена показниками, наведеними в таблицях додатків 1-4 до методики.

Зокрема, додатки 1-4 містять кількісні (в одиницях обсягу кубічні метри природного газу за добу) показники граничних втрат - викидів лінійними та точковими виробничими елементами з диференціацією за показниками технологічних умов провадження господарської діяльності, таких як тиск в газопроводі та діаметр газопроводу, які експлуатуються.

Пунктом 6.5 методики визначено формулу розрахунку загального обсягу виробничо-технологічних втрат газу за відповідний період, а згідно її пункту 6.4 виробничо-технологічні втрати газу розраховуються за результатами роботи за місяць, квартал, рік. Загальний обсяг виробничо-технологічних витрат газу за відповідний період визначається за формулами, наведеними у пункті 5.5 методики.

Отже, виробничо-технологічні втрати (витрати) природного газу є складовою викидів в атмосферне повітря стаціонарними джерелами під час здійснення підприємствами з газопостачання та газифікації основного виду господарської діяльності, а розрахунок таких втрат встановлений законодавчо. Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат (витрат) природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджені Наказом №264, дають можливість визначити граничні обсяги втрат (витрат) та умовну їх розрахункову величину залежно від технічних характеристик газопроводу, але не дають можливість визначити фактичні втрати (витрати), зокрема, ті з них, які стали саме викидами в атмосферне повітря.

З огляду на викладене, слід зазначити, що не весь об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу є таким його об`ємом, який безпосередньо (фізично) потрапив чи міг потрапити (витік), скинутий оператором газорозподільної мережі в атмосферне повітря. Тобто між обсягами викидів в атмосферне повітря газу та його виробничо-технологічними витратами (втратами) не існує прямого зв`язку, такі обсяги не корелюють безпосередньо між собою.

Водночас, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо (ст. 22, п. 23.1, п. 23.2 ст. 23 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган у ході проведеної перевірки дійшов висновку, що ПАТ «Чернігівгаз», як оператор газорозподільних мереж, який придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ згідно із наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року №104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» входить до вуглеводнів, не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.

За висновком податкового органу використані ПАТ «Чернігівгаз», обсяги природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати є викидами в атмосферне повітря забруднюючої речовини (метану) та є об`єктом оподаткування екологічним податком.

Відповідач виходив з того, що до визначеного пунктом 243.1 статті 243 ПК переліку забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення включені, зокрема ''вуглеводні'', до яких, у свою чергу, згідно із наказом Міністерства екології та природних ресурсів України ''Про затвердження Переліку речовин, які входять до ''твердих речовин'' та ''вуглеводнів'' і за викиди яких справляється збір'' від 14.03.2002 №104 входить ''метан'' - основна складова (96-97,6%) природного газу.

Враховуючи, що викиди метану, як забруднювача, здійснюються обладнанням, яке ПАТ «Чернігівгаз», використовує у господарській діяльності - трубопроводами, газовим обладнанням та газовими приладами, які по своїй природі є дифузними джерелами і для яких згідно пункту 9 статті 2 Протоколу про реєстри викидів та перенесення забруднювачів до Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі ухвалення рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, 1998 року (Орхуська конвенція), від 21.03.2003, ратифікованого Законом України від 03.02.2016 №980-VIII, надавати звітність для кожного окремого джерела недоцільно, розрахунок екологічного податку необхідно здійснювати для стаціонарного (дифузного) джерела - підприємства в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що за час проведення перевірки, з 01.07.2014 року по 30.09.2017року, представниками відповідача не було встановлено фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, зокрема, відповідачем не здійснювався виїзд на місце розташування, замір фактичних обсягів викидів по стаціонарному джерелу з врахуванням його технологічного режиму роботи.

Згідно п. 1.4 Порядку формування тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28 листопада 2013 року № 1499, виробничо-технологічні витрати та нормативні втрати газу - витрати та втрати природного газу, пов`язані з технологічним процесом розподілу природного газу, обсяг яких встановлюється з урахуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України.

Таким чином, газ для виробничо-технологічних втрат та нормовані втрати газу - це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо- будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних та пусконалагоджувальних робіт, а отже виробничо-технологічні витрати виникають з об'єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу з розподілу природного газу.

Колегія суддів звертає увагу, що виробничо- технологічні втрати, за умови підтвердження суб`єктом господарювання їх цільового використання, не є фактичними викидами природного газу в повітря, а, відтак, такі втрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мерах не можуть бути об`єктом оподаткування екологічним податком.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом визначено об`єкт оподаткування за екологічним податком не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об`єм виробничо- технологічних втрат природного газу/балансування газу, який необґрунтовано визначений відповідачем як об`єм викидів в атмосферне повітря.

Тобто, посадовими особами податкового органу помилково ототожнені виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу з викидами в атмосферне повітря та при визначені об`єкту оподаткування екологічним податком контролюючим органом необґрунтовано взятий весь об`єм виробничо-технологічних втрат природного газу як обсяг викидів в атмосферне повітря, оскільки, як зазначалось вище, об`єкт оподаткування екологічним податком визначається шляхом встановлення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом при розрахунках екологічного податку застосовано, зокрема, розрахунки запланованих річних обсягів виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу за 2014-2017 рік, відповідно до Методики № 264.

В свою чергу слід зазначити, що Методика №264 застосовуються виключно для планування виробничо-технологічних втрат природного газу, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, прогнозування обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів у регіонах, галузях та у цілому в державі з метою їх раціонального використання і є основою для застосування економічних санкцій за їх нераціональне використання та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження.

Нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів не передбачає втручання держави у господарську діяльність підприємств, пов`язану з обмеженням обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів або обсягів виробленої продукції. Воно є інструментом усунення нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів, викликаного безгосподарністю та застосуванням застарілих технологій. Основними важелями цього механізму є матеріальне заохочення економії паливно-енергетичних ресурсів та фінансова відповідальність за їх нераціональне використання.

Також слід зазначити, що застосування податковим органом при нарахуванні екологічного податку планових, прогнозованих, орієнтовних величин, розрахованих згідно з вказаними методиками, суперечить вимогам п. 249.3 ст. 249 Податкового Кодексу України, п. 14.1.157 ст. 14 Податкового Кодексу України, які передбачають обов`язковість розрахунку екологічного податку виключно з фактичних обсягів викидів.

Відповідно до cт. 31 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", cт. 4 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та з метою вдосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі Інструкція). Пунктом 1.1. цієї Інструкції містить методичні вказівки щодо: змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту; інвентаризації викидів забруднюючих речовин, і утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей.

У п. 1.2 Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

Згідно п.1.7. Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників.

У необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Водночас, під час розгляду справи було встановлено, що під час проведеної перевірки встановити фактичний обсяг такого викиду, провести його інвентаризацію не виявлялось можливим, оскільки для застосування пункту 1.1 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві не існує галузевих методик, затверджених Мінприроди, а розрахункові методи не дають можливості встановити фактичний обсяг викидів.

Наказом Міністерства палива та енергетики України "Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами" від 30 травня 2003 року N 264, затверджені методики визначення граничних витрат та втрат природного газу, але вони стосуються не визначення фактичних викидів природного газу в повітря, а всіх технологічних витрат та втрат, при цьому - граничних, не фактичних, серед яких саме викиди природного газу окремо не виділяються. А тому вказані Методики не стосуються визначення фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі 824/1033/18-а.

Згідно ст.250 ПК України декларації по екологічному податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення подаються за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів.

В свою чергу слід зазначити, що при нарахуванні екологічного податку відповідачем не було вказано переліку стаціонарних джерел забруднення, не зазначено, які об`єми фактичних викидів здійснювались по кожному з них, та по яких структурних підрозділах ПАТ «Чернігівгаз» проведено розрахунок.

Судом першої інстанції було встановлено, що до позапланової перевірки був залучений представник Державної екологічної інспекції Чернігівської області, який має спеціальні знання у галузі природоохоронного законодавства, в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами, в результаті чого до акту позапланової перевірки від 25.09.2018 року було додано довідку від 18.09.2018 року державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Зубок В.М, в якій останній зазначив про неможливість проведення відповідних розрахунків та встановлення фактичних викидів забруднюючих речовин.

Щодо актів-розрахунків та розрахунки втрат за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 року, які необхідно було надати відповідно до запитів отриманих AT «Чернігівгаз», слід зазначити, що останні не підпадають під визначення податкового законодавства, з огляду на статтю 3, 5 Податкового Кодексу України, що дозволяє зробити висновок про безпідставність вимог про надання документів, з огляду на те, що у відповідності до пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Документи, посилання на які міститься у Положенні про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.02.2004 року №112 та Методиці визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264, не є первинними документами в розумінні Податкового Кодексу України та підставою для нарахування екологічного податку.

Відповідно до вимог ст. 249 ПК України, при наявності факту викидів забруднюючих речовин - оподаткуванню підлягають саме фактичні викиди таких речовин.

Відповідно до пункту 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НРКЕКП від 30.09.2015 № 2494, об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу (далі - ВТВ) за підсумками місяця та календарного року визначається оператором ГРМ, відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується, як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Таким чином, необхідність у складанні витребуваних документів у ПАТ «Чернігівгаз» була відсутня, їх оформлення не вимагається чинним законодавство, що регулює питання в сфері розподілу природного газу, а тому такі документи не мають ознак первинних документів.

Також слід зазначити, що визначені таким чином обсяги (природного газу) ВТВ не можуть кваліфікуватись, як обсяги викиду природного газу в атмосферне повітря, оскільки за своєю суттю вказані викиди є даними іншого характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що методу розрахункового визначення об`єму газу, що потрапляє у повітря не існує.

Крім того, не існує порядку проведення інвентаризації викидів природнього газу, який би врахував технологічні особливості роботи газорозподільних підприємств.

Наказ Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264 «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природнього газу під час його транспортування газорозподільних мережами», затверджує Методики визначення граничних витрат та втрат природного газу.

Водночас, згідно п.2 цього наказу, його застосування є обов`язковим виключно для підприємств газопостачання та газифікації НАК «Нафтогаз України», до яких позивач не відноситься.

Під час розгляду справи № 826/17689/18 в суді апеляційної інстанції було призначено комплексну економічно-технічну судову експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1. Чи підтверджується документально вірність розрахунку екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині врахування обсягу природного газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 як обсягу фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря?

2.Чи підтверджується документально встановлене за актом про порушення від 25.09.2018 № 2817/28-10-42-03/03358104 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «ЧЕРНІПВГАЗ» з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017» заниження екологічного податку на 5 053 213,79 грн. за період з 01.07.2014 по 30.09.2017?

3. Який показник вмісту метану в компонентному складі природного газу у період з 01.07.2014 по 30.06.2017 був використаний Відповідачем при здійсненні розрахунку?

4. Чи співпадають фактичний вміст метану в компонентному складі природного газу, який був у період з 01.07.2014 по 30.09.2017, з тим, що використано відповідачем при розрахунку?

5. Яка густина метану у період з 01.07.2014 по 30.09.2017 була використана Відповідачем при здійснені розрахунків? Чи співпадає вона з фактичною та як вплинула на розрахунки?

6. Які фактичні температурні режими було використано Відповідачем при здійсненні розрахунків та як вони на них вплинули?

7. На скільки змінювався фактичний об`єм метану, як компонент природного газу, від зміни температури у період з 01.07.2014 по 30.09.2017, в помісячному розрізі? Чи відображені зазначені зміни в розрахунку? Якщо так, то в якому обсязі?

8. Який обсяг метрологічних втрат метану, як компоненту природного газу, у відсотковому та об`ємному значенні було віднято Відповідачем від розрахунку за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 (помісячно) у зв`язку з тим, що він не є викидами в атмосферне повітря, а був втрачений внаслідок похибок вимірювання на приладах обліку?

9. Який фактичний обсяг метрологічних втрат метану, як компоненту природного газу, у відсотковому та об`ємному значенні за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 помісячно був втрачений внаслідок похибок вимірювання лічильників газу?

За результатами проведення експертизи до суду апеляційної інстанції надійшов висновок експерта від 17.05.2023 року №20605/21-48.

Згідно вказаного висновку екологічний податок справляється з фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, а підтвердження правильності нарахування екологічного податку має бути підтверджене належними доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях, як це передбачено п. 56.4 ст. 56 Податкового Кодексу України.

Експерт зазначив, що не підтверджується документально вірність розрахунку екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині врахування обсягу природного газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 як обсягу фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Також, експерт зазначив, що не підтверджується документально встановлене за актом про порушення від 25.09.2018 № 2817/28-10-42-03/03358104 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Чернігівгаз» з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 заниження екологічного податку на 5 053 213, 79 грн. за період з 01.07.2014 по 30.09.2017, оскільки не підтверджуються фактичні викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017.

Крім того, у висновку експерта зазначено, що відсутні документально підтверджені результати досліджень зразків природного газу в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 на підставі яких можна зробити висновок щодо компонентного складу природного газу взагалі, та «вмісту метану» або «фактичного вмісту метану» у складі природного газу, що був використаний при розрахунках Офісом великих платників податків ДФС.

Відповідно до Таблиці 1 за ТОСТ 30319.1-96 [13] метан, як компонент природного газу, має густину при стандартних умовах визначених [1] - 0,6682 кг/м3. За ГОСТ 30319.1-96 [14] молярна маса метану складає 16,043 кг/моль. В матеріалах судової справи відсутні документально підтверджені результати досліджень зразків природного газу в частині визначення густини компонентну природного газу - метану, що був використаний при розрахунках Офісом великих платників податків ДФС.

Коефіцієнт коригування показів побутових лічильників газу для Чернігівської області у середньому протягом календарного року складає 1,03 (від 1,01 до 1,06 для різних умов що зазначені вище), для показів побутових лічильників газу з елементами температурної компенсації коефіцієнт -1,0.

Таким чином, питомі втрати газу ПАТ «Чернігівгаз» можуть складати в обсязі 1%-6% (у середньому 3%) на рік через температурні режими і пов`язане з цим не приведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів природного газу, які вимірюються побутовими лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу кінцевих споживачів.

В матеріалах справи та акті від 25.09.2018 № 2817/28-10-42-03/03358104 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Чернігівгаз» Офісу великих платників податків ДФС України акти-розрахунки втрат природного газу не проведені, а дані втрати природного газу за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 не враховані.

Таким чином, враховуючи викладене, експертним висновком підтверджено, що Розрахунок екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині врахування обсягу природного тазу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 як обсягу фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря, здійснений в акті Офісу великих платників податку ДФС від 25.09.2018 №2817/28-10-42-03/03358104 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Чернігівгаз» з питань перевірки повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 по 30.09.2017» документально не підтверджується, оскільки не відповідає принципам достовірності, а база (обсяги) для нарахування екологічного податку суперечить нормам підпункту 242.1.1 пункту 242.1 статті 242 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що однією з основних засад податкового законодавства України за приписами пункту 4.1.4 статті 4 ПК України є презумпція правомірності рішень платника податку. Так, у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу, - рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до вимог п. 249.3 ст. 249 ПК України суми екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу, виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку.

Згідно п. 250.12 ПК України органи державної податкової служби залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Таким чином, правильність визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів, в межах спірних правовідносин безпосередньо впливає на правильність визначення (обчислення) відповідачем суми екологічного податку за період, що перевірявся.

Водночас, контролюючим органом визначено об`єкт оподаткування за екологічним податком не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу об`єм виробничо - технологічних втрат природного газу/балансування газу, який необґрунтовано визначений відповідачем як об`єм викидів в атмосферне повітря.

Колегія суддів звертає увагу, що посадовими особами відповідача виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу помилково ототожнені з викидами в атмосферне повітря та при визначені об`єкту оподаткування екологічним податком контролюючим органом необґрунтовано взятий весь об`єм виробничо-технологічних втрат природного газу як об`сяг викидів в атмосферне повітря, оскільки, об`єкт оподаткування екологічним податком визначається шляхом встановлення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення.

Водночас, об`єктом оподаткування екологічним податком є лише фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді О.В. Епель

О.М. Кузьмишина

Повний текст постанови складено «25» вересня 2023 року.