Справа № 280/6591/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Справа № 280/6591/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 13.03.2023 № 3393;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про підтвердження стажу роботи позивача з урахуванням висновків суду.

Крім того, просить стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Фельським С.Л., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1076960 від 15.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач неодноразово звертався до відповідача щодо підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, проте пенсійним органом було відмовлено у зв`язку із наданням неповного пакету документів, після чого позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду було зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи від 13.04.2021. На виконання рішення суду відповідачем розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у зарахуванні пільгового стажу за Списком № 2. Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 21.08.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

11.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№39846), в якому представник відповідача зазначає, що вирішення питання про зарахування до пільгового стажу по Списку №2 періоду роботи на підприємстві, яке ліквідоване, віднесено до виключної компетенції Комісій при Головних управліннях Пенсійного фонду в областях. З наданих позивачем документів не вбачається, що позивач працював повний робочий день, як це передбачено Порядком № 383. Разом з тим, відповідно до наданих архівних довідок, документи від ТОВ «Запорізький пивоварний завод № 1» на зберігання до архівних установ не надходили. Відтак, відповідачем було прийнято рішення про відмову у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.02.1993 по 31.08.2005 у зв`язку з непідтвердженням стажу роботи на відповідній посаді. Крім того, представник висловлює заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Наголошує на виключних повноваженнях Пенсійного фонду України з призначення, перерахунку та виплаті пенсій. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

13.04.2021, позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про підтвердження стажу роботи. Разом із заявою подано наступні документи: дані про державну реєстрацію припинення юридичної особи, трудова книжка, документи, видані архівними установами (копії документів про проведення атестації робочих місць) та інші документи. Зазначено список з трьох свідків, які працювали разом з позивачем та можуть це підтвердити (а.с.23-26).

Посилаючись на невідповідність пункту 11 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсій на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, листом від 02.06.2021 № 0800-0210-8/37784 повідомлено про залишення без розгляду поданого комплекту документів ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах (а.с.67 зворотній бік).

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі № 280/12555/21, яке набрало законної сили 21.02.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи від 13.04.2021 (а.с.27-30).

На виконання вказаного рішення суду відповідачем розглянуто подану 13.04.2021 заяву та прийнято рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 13.03.2023 № 3393, яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 01.02.1993 по 31.08.2005 машиністом холодильно-аміачних установок у ТОВ «Запорізький пивоварний завод № 1» (а.с.31)

Не погодившись з винесеним за результатами розгляду заяви рішенням пенсійного органу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Пунктом 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, погодженою міністром праці та соціальної політики України та першим заступником Міністра фінансів України, затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Порядок № 18-1), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема, для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Пунктом 6 Порядку № 18-1 передбачено, що основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

У свою чергу в силу положень пункту 11 Порядку № 18-1 із заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2) заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - його представник)) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.

Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються:

документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

трудова книжка;

документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема:

довідка про заробітну плату;

копії документів про проведення атестації робочих місць;

копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.

Заява про підтвердження стажу роботи разом з документами, визначеними у пункті 11, абзаці дев`ятому пункту 12 цього Порядку, протягом п`яти робочих днів передаються на розгляд Комісії (пункт 13 Порядку № 18-1)

Суд наголошує, що заява позивача за формою та змістом повністю відповідає додатку 2 до Порядку №18-1.

Предметом спору у цій справі є рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.03.2023 № 3393 про результати розгляду заяви позивача про підтвердження стажу роботи з 01.02.1993 по 31.08.2005. Вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні відповідного стажу роботи, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У спірному рішенні зазначено, що з документів наданих на розгляд, а саме трудової книжки, копій наказів про результати проведення атестації робочих місць від 27.12.1994 № 87, від 14.12.2001 № 98, довідки Державної фіскальної служби України від 26.02.2019 № 837/19 та витягу з Єдиного державного реєстру про ліквідацію підприємства б/н та дати не вбачається, що заявник працював повний робочий день, як це передбачено порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383. Крім того, зазначено, що згідно з довідками виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 06.11.2019 № П-328, архівного управління Запорізької міської ради від 18.01.2019 № 04-25/П-111 та Державного архіву Запорізької області від 12.02.2019 № 01-32/П-0354 до вищезазначених установ документи від ТОВ «Запорізький пивоварний завод № 1» на зберігання не надходили.

Із змісту наведених вище положень законодавства слідує, що процедура підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, застосовується за наявності сукупності таких умов, як відсутність у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу, та відсутність правонаступника у підприємства (установи, організації), яке може скласти уточнюючу довідку для підтвердження стажу.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.07.2008 у справі № 21/12/08 у справі про банкрутство ТОВ «ЗПЗ № 1» ліквідаційний баланс банкрута ТОВ «ЗПЗ № 1» та звіт ліквідатора затверджена. Банкрута ТОВ «ЗПЗ № 1» ліквідовано. Провадження у справі припинено.

На підставі вказаної ухвали суду до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис від 18.07.2008 за № 1001092 про припинення юридичної особи - ТОВ «ЗПЗ № 1». Відтак, ТОВ «ЗПЗ № 1» ліквідовано без визначення правонаступника (а.с.61).

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

У відповідності до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, з наданої відповідачем копії трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що він працював за посадою «машиніста холодильно-аміачних установок» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод № 1» у період з 01.02.1993 по 31.08.2005 (а.с.71).

Також до матеріалів справи долучено наказ ТОВ «ЗПЗ № 1» від 27.12.1994 № 87 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», пунктом 1 якого затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, процесій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2 (а.с.63 зворотній бік).

Згідно з Переліком робочих місць, виробництв, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 по ТОВ «ЗПЗ № 1», затвердженим наказом директора заводу від 27.12.1994 № 87, посада «машиніста холодильних установок» віднесено до робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 (а.с.64).

Крім того, пунктом 1 наказу ТОВ «ЗПЗ № 1» від 14.12.2001 № 98 «Про результати атестації робочих місць за професіями списку № 2» затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2. До вказаного переліку належить посада «машиніста холодильних установок» (а.с.61 зворотній бік - 63).

В контексті викладеного, слід зазначити, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

При цьому суд врахував, що позивач вчинив усі можливі дії щодо підтвердження вищевказаних періодів його роботи. Але згідно з довідками виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 06.11.2019 № П-328, архівного управління Запорізької міської ради від 18.01.2019 № 04-25/П-111 та Державного архіву Запорізької області від 12.02.2019 № 01-32/П-0354 до вищезазначених установ документи від ТОВ «Запорізький пивоварний завод № 1» на зберігання не надходили. Відтак подання позивачем уточнюючої довідки є неможливим.

За обставин цього спору суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Суд вкотре зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши записи у трудовій книжці, архівні довідки та інші документи, подані позивачем із заявою про підтвердження стажу роботи, суд дійшов висновку, що наданими документами підтверджується стаж роботи позивача на посаді «машиніста холодильно-аміачних установок» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод №1» у період з 01.02.1993 по 31.08.2005. При цьому, вказана посада віднесена до Списку № 2.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 01.02.1993 по 31.08.2005 машиністом холодильно-аміачних установок у ТОВ «Запорізький пивоварний завод № 1».

Суд враховує, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, повноваження щодо призначення пенсії належить до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

За таких обставин суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача з урахуванням частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 13.03.2023 № 3393 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про підтвердження стажу роботи позивача від 13.04.2021, з урахуванням висновків суду.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Стаття 132 КАС України визначає види судових витрат, відповідно до частини першої якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз змісту вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.01.2022 у справі № 915/1473/20, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 12.01.2022 у справі № 918/548/21.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги від 15.08.2023, укладений між позивачем та адвокатом Фельським С.Л.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1076960 від 15.08.2023; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 15.08.2023; квитанція до прибуткового касового ордера № б/н від 15.08.2023.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуга за договором про надання правової допомоги виконавцем надана клієнту правова допомога у відповідності до умов договору про надання правової допомоги.

За змістом вказаного договору адвокат бере на себе зобов`язання представляти клієнта в адміністративних справах, використовувати передбачені у законодавстві України засоби, і методи захисту з метою з`ясування обставин справи. Клієнт також доручає адвокату вивчити та скласти необхідні документи для звернення до суду; представництво прав та інтересів клієнта в суді, вчинення від імені клієнта усіх процесуальних дій, які може вчиняти сам клієнт; у разі необхідності заяви та інші процесуальні документи.

Судом враховується висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Вирішуючи питання про присудження правової допомоги у визначеному позивачем та його адвокатом розмірі, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, в якій зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. В постанові від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 Верховний Суд дійшов висновку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд, ураховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В контексті викладеного, суд наголошує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Так, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що ця справа є справою незначної складності, яка не потребує від адвоката значного об`єму наданих послуг відповідач вважає вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю даної справи, а, отже, такі витрати не підлягають задоволенню.

Таким чином, зважаючи на предмет спору, кількість та об`єм наданих адвокатом послуг, кількість судових засідань у справі, заперечення представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2000 грн.

Квитанцією від 15.08.2023 № РРК5-Х809-Е87М-Т7АК підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с.36). За таких обставин, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 13.03.2023 № 3393.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 від 13.04.2021, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.09.2023.

Суддя К.В.Мінаєва