Справа № 600/3926/22-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3926/22-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

25 вересня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати належної чоловікові позивача грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на 17.07.2022; визнати протиправною бездіяльність (дії) військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення чоловікові позивача під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця - січня 2008 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити шляхом зарахування на особистий картковий рахунок грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки чоловікові позивача, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на 17.07.2022 та індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця - січня 2008 року; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", у період з 29.01.2020 по 17.07.2022, ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити розмір грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", у період з 29.01.2020 по 17.07.2022, шляхом зарахування на особистий картковий рахунок; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги, належної загиблому чоловікові позивача, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, яка належить загиблому чоловікові позивача, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати належної чоловікові ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2022 рік включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки чоловіка ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, за період з 2015 року по 2022 рік включно, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2022 року № 199.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Сторони правом подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023 та 27.07.2023 відкрито апеляційні провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) з 2013 року по 17.07.2022 (дата загибелі).

У період з 24.02.2022 по 17.07.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресію Російської Федерації проти України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у с. Верхньокамянске, Бахмутського району, Донецької області.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2022 №199 ОСОБА_2 у зв`язку із смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У цьому ж наказі командиром ВЧ констатовано, що щорічну додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учасник бойових дій, за 2015 - 2022 роки ОСОБА_2 не використав.

17.10.2022 позивач звернулась до посадових осіб відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію щодо виплати (або не виплати) грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у період 2015 - 2022 рік включно, та у разі невиплати грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у період 2015 - 2022 рік включно, надати довідку - розрахунок про її розмір; надати інформацію щодо виплати (або не виплати) індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із зазначенням базового місяця, та в разі невиплати індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року здійснити виплату належної індексації грошового забезпечення із зазначенням базового місяця; з 29.01.2020 по 17.07.2022 включно вчинити дії щодо перерахунку, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 для проведення перерахунку грошового забезпечення з 01.02.2021 та з 01.02.2022; донарахувати та виплатити недоплачені протягом 2020 - 2022 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704, та у разі невиплати суми грошового забезпечення, з урахуванням проведеного перерахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704, надати довідку - розрахунок про її розмір; виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та в разі невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, надати довідку - розрахунок про її розмір.

25.10.2022 листом №791 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015-2022 років, індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення. Крім того, зазначено, що також відсутні підстави для проведення перерахунку розмірів грошового забезпечення за 2020-2021 роки.

Позивач, вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, звернулась до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу. Відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 10-1 Закону України №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" передбачено, зокрема такий вид щорічної відпустки, як основна відпустка.

Згідно зі статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, кого було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, у якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення, у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки, або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу служби в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі за минулі роки.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Судом встановлено, що станом на момент виключення ОСОБА_2 із списків особового складу військової частини відповідач не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Щодо наявності права саме у дружини померлого на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за спірний період, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами пункту 61 статті 18 Закону України №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Розділом ХХХ Порядку №260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)), виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям, за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Оскільки позивач, у розумінні Закону України №2011-XII та Порядку №260, є членом сім`ї, а саме дружиною померлого військовослужбовця, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вона має право на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки її померлого чоловіка, як учасника бойових дій, за період з 2015 по 2021 роки.

Кім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті), виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям, за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили б, що загиблому чоловікові позивача за життя під час проходження військової служби до дня смерті відповідачем було нараховане, але не виплачене грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, на які в останнього виникало право за життя.

Сума компенсації за невикористану додаткову відпустку судом віднесено до належних сум до виплати, оскільки наказом командира військової частини констатовано, що така відпустка ОСОБА_2 не була використана.

За відсутності нарахованих, та невиплачених грошових коштів належних до дня смерті загиблому ОСОБА_2 , зокрема за наслідками індексації грошового забезпечення із застосування базового місяця - січня 2008, здійснення перерахованого грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та одноразової грошової допомоги при звільненні, у позивача немає підстав для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.

Крім того, законодавець в Порядку №260 визначив поняття «належні» суми, тобто ті, які особа мала б право отримати за будь-яких обставин, як приклад, місячне грошове забезпечення, визначене контрактом. При цьому Порядком №260, а так само й іншими нормативними актами не визначено право на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення та його складових), які не нараховані, а також не визначені відповідними актами індивідуальної дії, як то наказ, контракт, угода, тощо. Натомість, законодавець у разі загибелі військовослужбовця визначив компенсаційні виплати іншими нормативними актами, як то Постановою КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168, Постановою КМ України від 25 грудня 2013 р. № 975, т.і.

Колегія суддів вважає, що у цій частині суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є виплатою для осіб, які звільняються зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, тощо. Натомість, випадок загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , - і як наслідок виключення його із списків особового складу не є тотожним поняттю - звільнення зі служби.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Водночас слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа належить до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.