Справа № 953/6204/23
Суддя: Лисиченко С. М.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/6204/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кареліна Валерія Леонідовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -
21 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, у якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7338183 від 15.07.2023, про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у сумі 439 грн. 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7338183 від 15.07.2023, складеною інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП УДПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Кареліним Валерієм Леонідовичем, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. У постанові серії ЕАС № 7338183 від 15.07.2023 зазначено такі фактичні обставини вчиненого проступку: 12.07.2023, 22:15:00, м. Харків, вул. Рижівська, 4, при повороті праворуч заздалегідь, а саме за 50-100 метрів не показав світловим покажчиком повороту відповідного напряму, що зафіксоване на камеру інспектора 475719, чим порушив п. 9.4 ПДР несвоєчасне подання попереджувальних сигналів. У постанові серії ЕАС № 7338183 від 15.07.2023 вказано, що до неї додано пояснення і відео порушення.
Позивач вказує, що спірна постанова є незаконною та підлягає скасуванню з таким підстав. Так, 11 липня 2022 року, близько 22 год. 15 хв. він дійсно керував власним автомобілем та здійснював поворот з провулка Рижівського на вул. Рижівську, після чого був зупинений поліцейськими (вже на вулиці Рижівській), які зазначили, що він нібито своєчасно не увімкнув покажчик повороту. Останній заперечив свою вину та пояснив поліцейським, що увімкнув покажчик повороту вчасно, відповідно до Правил дорожнього руху. Позивач вказує, що увімкнув покажчик поворота на середині провулка Рижівського, перед поворотом сигнал вимкнувся, і він увімкнув його знову. І майже одразу був зупинений поліцією. Як доказ порушення ОСОБА_2 продемонстрував шматок запису з камери, на якому зафіксовано момент увімкнення сигналу повороту вдруге, безпосередньо в момент перед поворотом. Проте, навіть із продемонстрованого запису неможливо встановити чітко відстань, на якій відбулося увімкнення сигналу повороту. Крім того, поліцейські не показали усього безперервного відеозапису руху позивача по провулку Рижівському, а лише той шматок, коли поворот він увімкнув повторно, після автоматичного вимкнення через об`їзд ями. Але це не стало на заваді для поліцейських у висуненні голослівних та непідтверджених звинувачень про вчинення правопорушення. При цьому він стверджував, що сигнал повороту має бути увімкнений не менше, ніж 25-50 метрів до маневру, що свідчить про низьку обізнаність самих поліцейських з вимогами ПДР. При цьому, поліцейські не мали жодного інструменту для вимірювання відстані, на якій було увімкнуто сигнал повороту. На питання, як саме було встановлено відстань, за якої ОСОБА_1 увімкнув поворот, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 та його напарник (прізвище невідоме, він не представлявся) в грубій формі наголосили, що в них «професійне око і вони відстань бачать без інструментів». На вимогу поліцейських пред`явив документи (особисті, на авто та посвідчення на право керування). Поліцейські сказали, що ОСОБА_1 має сплатити штраф у розмірі 510 грн. за порушення.
Як зазначає позивач, поліцейськими було порушено норми ст.33 КУпАП. Він відмовився від сплати штрафу та попросив долучити пояснення свідків, які перебували в автомобілі, до матеріалів справи, а також перенести розгляд матеріалів на інший день, оскільки хотів додати матеріали про своє матеріальне становище. Разом із ним в машині знаходилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які теж слідкували за дорогою і бачили, коли позивач увімкнув поворот. Проте, поліцейські відмовилися долучити їх пояснення як в момент зупинки, так і при відвідуванні поліції, з тих підстав, що «пасажир не може бути свідком, це зацікавлена особа. Тому ми їх свідками не визнаємо, пояснення не беремо», чим було порушено ст.251, 272 КУпАП.
Також вказує, що у оскаржуваній постанові не конкретизовано в чому саме полягала несвоєчасність подання попереджувального сигналу світлового покажчика повороту, тобто за яку відстань до початку маневру позивач подав сигнал про поворот. За твердженням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 увімкнув сигнал повороту безпосередньо під час виконання повороту праворуч, проте якість наданого відповідачем відеозапису не дозволяє достовірно перевірити зазначену обставину. Крім того, на момент здійснення позивачем повороту праворуч на перехресті доріг провулок Рижівській та вулиця Рижівська в м.Харкові не було інших учасників дорожнього руху, яким би позивач міг подати сигнал про поворот праворуч, крім автомобіля поліції.
Також, ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками патрульної поліції не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2023, визначено головуючоу суддю у справі: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
05.09.2023 засобами поштового зв`язку з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що не погоджується із заявленим позовом та позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного.Так, 11.07.2023 о 22:15 по вул.Рижівській поруч будинку 4 в м.Харкові ОСОБА_1 , при повороті праворуч заздалегідь, а саме за 50-100 метрів не показав світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.4 ПДР України. Зазначений автомобіль був зупинений на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський підійшов до водія, ним виявився позивач та пояснив підстави застосування поліцейськими превентивних заходів. Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи з метою залучення до справи адвоката. На задоволення цього клопотання розгляд справи було відкладено на 10 годину 15.07.2023. 15.07.2023 працівниками поліції продовжено розгляд справи за участі позивача, проте, адвокат до участі у розгляду справи не залучався. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕАС № 7338138 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.
Щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач зазначив, що ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху. За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Відповідно до пункту 9.4 ПДР, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, зокрема, запорушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху або зміні його напрямку. Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, вчинення якого підтверджено відео- та фотоматеріалами з портативного відеореєстратора № 475719 посилання на який зазначено у пункті 5 та 7 оскаржуваної постанови. На відеозаписах, які додані до відзиву в якості доказів зафіксовано, як позивач керуючи транспортним засобом « CHEVROLET AVEO» номерні знаки НОМЕР_1 рухався по автомобільній дорозі та ввімкнув світловий покажчик правового повороту безпосередньо здійснюючи поворот, а не заздалегідь за 50-100 метрів, як того вимагають ПДР. Твердження позивача про те, що сигнали покажчика повороту подаються передусім для інших учасників руху, а відтак за відсутності інших учасників, доцільність подання сигналу про поворот, є сумнівним не знаходить свого розумного обґрунтування, оскільки, у своїй позовній заяві останній стверджує, що на момент здійснення повороту праворуч на перехресті доріг провулок Рижівський та вулиці Рижівської в місті Харкові не було інших учасників дорожнього руху, окрім того, що позаду транспортного засобу позивача рухався службовий автомобіль поліцейських, і тому позивач мав змогу знати, що позаду нього є інший транспортний засіб, а отже світловий покажчик включення повороту є досить доцільним в даному випадку та ніяк не спростовує вчиненого правопорушення.
Щодо тверджень позивача стосовно того, що поліцейські не мали жодного інструменту для вимірювання відстані, на якій було увімкнуто світловий покажчик повороту, відповідач вважає за необхідним врахувати те, що на відеозаписі, який фіксував вчинене правопорушення, чітко видно, як на транспортному засобі, яким керував позивач, світловий покажчик повороту увімкнувся безпосередньо під час здійснення цього повороту, а не заздалегідь, що могло б викликати сумніви стосовно відстані, тому не має необхідності здійснювати таке вимірювання в цьому випадку. Також відеозаписом з нагрудної камери № 475719 зафіксований розгляд справи, який проводився 15.07.2023.
Відповідача також зазначає, що твердження позивача про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі була винесена з порушенням діючого законодавства, не знаходить свого правдивого підтвердження, оскільки при її складанні поліцейський дотримався вимог КУпАП, до постанови були додано пояснення позивача та свідків, а також медична довідка про наявність 3 групи інвалідності, про що зазначено в пункті 7 оскаржуваної постанови та додається до відзиву в якості доказу. Також зазначає, що в самих поясненнях позивача та свідків значно різниться інформація стосовно обставин справи, що відносяться до вчиненого правопорушення. Аргументи позивача, зазначені у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини.
Виходячи з викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
У судове засідання, призначене на 19.09.2023, позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення підготовчого розгляду повідомлений в установленому законом порядку та належним чином. Позивач ОСОБА_1 подав до канцелярії суду письмову заяву з проханням провести судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідачі у судове засідання, призначене на 19.09.2023, не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАС №7338138 від 15.07.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 11.07.2023 22:15:00 в м.Харкові по вул.Рижівській, 4, при повороті праворуч заздалегідь, а саме за 50-100 метрів, водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 , не показав світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, зафіксовано на камеру інспектора 475719, чим порушив п.9.4 ПДР Несвоєчасне подання попереджувальних сигналів. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кареліним В.Л., який 15.07.2023 виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення п.9.2.б ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Місцем розгляду справи є УПП в Харківській області ДПП, за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 1.3, 1.9. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Абзацом «б» п. 9.2 ПДР України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог статті 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Як вбачається зі змісту спірної постанови, порушення позивачем п.9.4 ПДР України зафіксовано на на відеореєстратор 475719.

З відтвореного у судовому засіданні відеозпису, який є додатком до відзиву на позовну заяву, вбачається, що у темну пору доби автомобіль працівників патрульної поліції прямує за автомобілем (17 секунд відеозпису), на якому вподальшому вмикається світловий покажчик повороту праворуч (18 секунда відеозапису) та одразу автомобіль повертає праворуч. Після чого працівники патрульної поліції зупиняють автомобіль, що їхав попереду, а саме CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 .

Тобто, відповідачем, в порядку вимог ст.77 КАС України, в обгрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з відеореєстратора, в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

В ході судового розгляду, шляхом огляду змісту оптичного диску, встановлено, що наданий суду відеозапис підписано цифровим підписом 30.08.2023, підписувач Шенкоржевська Римма Юріївна, яка є представником Управління патрульної поліції, що підтверджується копією довіреності №4411/41/3/01-2023.

Таким чином, наданий суду відеозапис з відеореєстратора є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Крім того, судом встановлено, що під час прийняття спірної постанови, відповідачем були дотримані вимоги діючого законодавства, врахованні пояснення свідків та документи, надані позивачем, а також, було задоволено клопотання позивача про надання йому часу щодо залучення захисника, що підтверджується долученими до відзиву документами.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що оскаржувану постанову було прийнято у спосіб, що визначений законами України.

Суд зазначає, що доказів щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, позивач не навів, а судом не встановлено, що в сукупності з усіма встановленими судом обставинами виключає протиправність винесеної відповідачем постанови.

Надані позивачем до позовної заяви письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд не враховує з наступних підстав.

Положеннями ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 91-93 КАС України визначено порядок допиту свідків.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Тобто в даному випадку позивачем не було заявлено клопотання про допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні в якості свідків, у зв`язку з чим суд не може взяти до уваги надані письмові пояснення свідків, оскільки останні не були допитані в ході розгляду справи, не були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Доводи позивача про те, що на момент здійснення позивачем повороту праворуч на перехресті доріг провулок Рижівській та вулиця Рижівська в м.Харкові не було інших учасників дорожнього руху, яким би позивач міг подати сигнал про поворот праворуч, крім автомобіля поліції, а тому на підставі п.9.4 ПДР у разі відсутності інших учасників дорожнього руху, доцільність подання сигналу про поворот є сумнівною, суд не приймає, оскільки, як зазначає сам позивач, позаду нього рухався автомобіль патрульної поліції, який також є учасником дорожнього руху, то відповідно до пункту 9.4 ПДР, ОСОБА_1 зобов`язаний подавати сигнал покажчиками повороту завчасно до початку маневру.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи надані представником відповідача докази, судом встановлено, що вони підтвердили наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).

Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кареліна Валерія Леонідовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Відповідач 2 - інспектор роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Карелін Валерій Леонідович, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Суддя- С.М. Лисиченко