Справа № 240/25970/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/25970/23

категорія 112010201

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач 05.09.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" від 20.02.2023 №33/26/118-128.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05.03.2019 у позивача виникло право на перерахунок пенсії, а тому не проведення на підставі вказаної довідки такого перерахунку відповідачем порушує його права, передбачені ст. 63 Закону № 2262-ХІІ.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2023, позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви (звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску), які не повністю були усунуті, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 123, ч.1 ст. 169 КАС України позовну заяву належить повернути позивачу.

Представник позивача, на виконання вимог ухвали, подав заяву про поновлення процесуального строку (вх. від 20.09.2023), в якій посилається на постанови Верховного Суду у справах № 240/12017/19 від 31.03.2021, № 160/8324/19 від 17.12.2019, 520/2098/19 від 09.06.2022 і вказує, що позивач "вважає, що наведені різні правові висновки захисту прав на звернення до суду з цим адміністративним позовом свідчать про об`єктивну неможливість своєчасно звернутися до суду."

Згідно частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач вважає, що право на перерахунок пенсії у нього виникло 05.03.2019 - дата набрання законної сили рішенням суду у справі № 826/3858/18.

Тобто про порушення своїх прав позивач міг дізнатися вже в березні 2019 року, в той час як з позовом звернувся 05.09.2023 з пропуском встановленого ч.2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку.

Щодо посилання позивача на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 160/8324/19 від 17.12.2019, то після його прийняття пройшло понад трьох років, відповідачем в ній не був пенсійний орган, а тому вона не є типовою справою зі справою № 240/25970/23.

Суд звертає увагу, що, отримання позивачем листа-відмови відповідача у відповідь на його звернення про перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідки і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку (Постанова Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19).

Щодо ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, то суд враховує постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 639/8782/16-а, в якій зазначено:

"За правилами частини 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, норми спеціального законодавства у сфері соціального захисту, які виключають застосування обмеження строком, стосуються саме нарахованих сум пенсій за минулий час, які не виплачені з вини пенсійного органу.

Позивач в своєму позові просить визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії з 01 серпня 2008 року.

Натомість звернувся він до суду з даним позовом лише 23 листопада 2016 року.

Оскільки пенсія є періодичною виплатою, яка виплачується щомісяця, то про порушення свого права, про бездіяльність відповідачів щодо не вчинення оскаржуваних дій, необхідних для перерахунку пенсії, позивач мав дізнатись у 2008 року, не отримуючи пенсію у перерахованому розмірі.

Проте, положення частини 3 статті 51 Закон № 2262-ХІІ не підлягають застосуванню до правовідносин, з приводу яких виник спір у цій справі, через те, що приписи цих норми законодавства регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, але не виплачених з вини ПФУ."

Тобто згідно висновкам Верховного Суду у справі № 639/8782/16-а щодо застосування ч. 3 статті 51 Закон № 2262-ХІІ вона регулює виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, але не виплачених з вини ПФУ, та не застосовується до правовідносин щодо перерахунку та виплати пенсії.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Звертаю увагу, що зміни судової практики, її різноманіття, тим більш якщо така практика склалася вже після виникнення у особи права, за захистом якого він звертається до суду не яким чином не могли перешкодити звернутися у встановлений строк з цим позовом, а тому посилання позивача в заяві на таки зміни не є тими обставинами, що унеможливили своєчасне звернення до суду

Позивачем у заяві про поновлення процесуального строку не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду, в заяві не зазначені підстави пропуску звернення до суду, які можуть бути визнані судом поважними, відповідно до ч. 2 ст. 123, п.9 ч.4 ст. 169 КАС України позов належить повернути позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Семенюк