Справа № 380/8309/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8309/23
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

18 вересня 2023 рокумісто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Стеця Р.Я.,

представника відповідача Чабана О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 63, кв. 81 (далі позивач; ТзОВ ТОП БУД ДИЗАЙН) до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35 (далі відповідач; ГУ ДПС у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №7886 від 05.02.2020 про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН критеріям ризиковості платникам податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку на додану вартість.

Ухвалою від 24.04.2023 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 01.05.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду. Така заява обґрунтована тим, що позивач пропустив строк на оскарження рішення №7886 від 05.02.2020 з поважних причин, адже зважаючи на арешт лімітів ПДВ згідно з ухвалою суду від 02.05.2019, яка виконувалась ДФС України, його звернення про виключення з категорії ризикових підприємств були б залишені без розгляду за наявності не скасованої ухвали, яка б трактувалась ДПС як податкова інформація, що свідчить про ризиковість. Відтак позивач вживав заходи для скасування ухвали суду про арешт, який був скасований лише в червні 2020 року. Неможливість оскарження рішення №7886 від 05.02.2020 пов`язана з тим, що 22.05.2020 ГУ ДПС у Львівській області анулювало позивачу свідоцтво платника ПДВ та показники в СЕО. Про поновлення реєстрації платника ПДВ позивач дізнався лише з відповіді на адвокатський запит 18.10.2022. Тому саме від дати отримання відомостей про поновлення свідоцтва платника ПДВ позивач пов`язує відлік шестимісячного строку для оскарження рішення №7886 від 05.02.2020.

01.06.2023 представник відповідача подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. Така заява обґрунтована тим, що строк звернення до суду з позовом щодо визнання протиправним і скасування рішення комісії ГУ ДПС у Львівській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 05.02.2020 №7886 закінчився 05.08.2020. Тому звернувшись до суду з цим позовом лише у квітні 2023 року, позивач недотримався шестимісячного строку, встановленого у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 05.07.2023 суд: визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду та відмовив у задоволенні заяви представника позивача про поновлення такого строку; залишив без руху позовну заяву та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом скерування на адресу суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку.

11.07.2023 представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що процесуальні строки, серед іншого і щодо звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у зв`язку з прийняттям Закону України № 540-IX продовжувались на строк дії карантину. Станом на дату анулювання свідоцтва платника ПДВ строки звернення до суду не були пропущені так як вони були продовжені згідно із Законом України № 540-IX. Також позивач вважає, що частина строку звернення з цим позовом до суду збіглася у часі із запровадженням державою воєнного стану на усій території. При цьому на момент закінчення такого строку воєнний стан в Україні не був скасованим.

У судовому засіданні представник позивача заяву про поновлення строку звернення до суду підтримав та просив суд її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заяву про залишення позову без розгляду підтримав та просив суд її задовольнити.

При вирішенні питання строку звернення до суду із цим позовом суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Отже, строк звернення до суду із цим позовом визначений в абзаці першому частини другої статті 122 КАС України та становить шість місяців, який обчислюється з дня отримання позивачем рішення від 05.02.2020 №7886 про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН критеріям ризиковості платникам податку.

У контексті дати отримання позивачем оскарженого рішення слушними є зауваження представника відповідача про те, витягом з бази даних АІС Податковий блок підтверджується, що позивачем подано звітність, з якої видно, що після прийняття оскарженого у цій справі рішення, позивач подавав податкову звітність до податкового органу, у тому числі звітність з ПДВ, яка у відповідності до вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України подається виключно в електронній формі.

До цього ж, відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття відповідного рішення.

До заяви про залишення позову без розгляду представник відповідача долучила докази надіслання 05.02.2020 в електронний кабінет позивача оскарженого рішення.

Зважаючи на викладені положення та обставини, суд вважає, що саме 05.02.2020 є датою, з якою слід пов`язувати початок відліку строку звернення до суду із цим позовом.

Таким чином, звернувшись з цим позовом до суду 13.04.2023 (дата прийняття позовної заяви службою поштового зв`язку), позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений в абзаці першому частини другої статті 122 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Обґрунтовуючи у заяві від 11.07.2023 поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача посилається на встановлений Кабінетом Міністрів України з метою поширенню коронавірусної хвороби на карантин. З приводу цього суд зазначає таке.

Кабінет Міністрів України 11.03.2020 прийняв постанову Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 № 211, якою з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин та запроваджено відповідні обмеження. У подальшому такий карантин та запроваджені обмеження неодноразово продовжувалися.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020) розділ VI КАС України доповнено пунктом 3, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 вказаного Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Поряд з цим, суд звертає увагу сторони позивача на те, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18.06.2020 № 731-IX (набрав чинності 17.07.2020) пункт 3 розділу VI КАС України викладено у новій редакції:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином..

Таким чином, починаючи з 17.07.2020 дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не є безумовною підставою для поновлення процесуальних строків, встановлених КАС України, в тому числі строку звернення до суду.

При вирішенні питання поважності причин пропуску строку звернення до суду необхідно встановити, що це зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд звертає увагу на те, що позивач не вказав яким чином впроваджені карантинні обмеження вплинули на неможливість звернення до суду в шестимісячний строк. Відтак суд критично оцінює та відхиляє посилання позивача, як на підставу поновлення строку звернення до суду, на запроваджений в Україні карантин.

З приводу покликання представника позивача на запровадження на території України воєнного стану, то суд зазначає, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Окрім цього, суд вважає очевидно безпідставними покликання представника позивача на правовий режим воєнного стану, адже такий введено на території України з 24.02.2022, тобто через два роки з моменту, коли позивач повинен дізнався про порушення свого права.

Таким чином, наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду від 11.07.2023 обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду із цим позовом, що вказує на відсутність підстав для задоволення цієї заяви.

Отже, поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, останній не навів, а суд не знайшов.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини Пономарьов проти України (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne, заява №116/1997/900/1112).

У справі Дія 97 проти України (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: Каньєте де Хоньї проти Іспанії (Kanye de Honji v. Spain) заява № 55782/00, пункт 36; Гору проти Греції (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3), заява №21845/03, пункт 27; Михолапа проти Латвії (Miholapa v. Latvia), заява № 61655/00, пункт 24 та Андрєєва проти Латвії (Andrejeva v. Latvia), заява № 55707/00, пункт 99).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ілхан проти Туреччини зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey, заява № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі Мельник проти України № 23436/03).

У рішенні Стагно проти Бельгії Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що строки позовної давності мають декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (Stagno v. Belgium, заява № 1062/07). Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Наслідки пропуску строку звернення визначені у статті 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою, четвертою статті 123 вказаного Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду від 11.07.2023 не підлягає до задоволення.

Таким чином, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 122, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду від 11.07.2023 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОП БУД ДИЗАЙН до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складення ухвали.

Повна ухвала суду складена 25 вересня 2023 року.

Суддя Мричко Н.І.