Справа № 360/1118/23
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

27 вересня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/1118/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., перевіривши матеріали за позовною заявою адвоката Килиленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 25 вересня 2023 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Килиленка Андрія Володимировича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року, січень, березень, травень, червень 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на віи?ськовій службі у період дії воєнного стану за листопад 2022 року, січень, березень, травень, червень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 20 травня 2023 року по 06 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого, пов`язаного із захистом Батьківщини, з 20 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби внаслідок безпосередньої участі у бойових діях 03 березня 2023 року позивач отримав поранення. Діагноз: Закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма (03.03.23 Під час бойових дій) цефалгічний, вестибуло-атактичний, астено-вегетативний синдроми. Гострий період.

Під час проходження військової служби внаслідок безпосередньої участі у бойових діях 19 травня 2023 року позивач отримав поранення. Діагноз: мінно-вибухова травма (19.05.2023 р). Вогнепальне осколкове поранення лівої гомілки, лівого передпліччя га плеча, грудної клітини з металевими уламками. Тривало незагойна гранулююча рана лівого гомілки. Пошкодження внаслідок військових дій, від інших видів вибухів та уламків.

У зв`язку з отриманням бойових поранень, позивач проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до первинної медичної карточки Форми 100, військовослужбовець ОСОБА_1 отримав поранення 03 березня 2023 року.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 904, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 13 березня 2023 року по 28 березня 2023 року.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3587/2023, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28 березня 2023 року по 21 квітня 2023 року.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1463, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 21 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 року.

Позивач 19 травня 2023 року отримав ще одне поранення, яке підтверджується первинною медичною карточкою Формою 100.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 11012, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 20 травня 2023 року по 22 травня 2023 року.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № У2724, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 22 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

06 червня 2023 року, ОСОБА_1 отримав довідку ВЛК , де зазначено: На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Загалом позивач проходив стаціонарне лікування в заклад охорони здоров`я внаслідок отриманих поранень в періоди з 03 березня 2023 року по 28 квітня 2023 року та з 20 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

Відтак, у зв`язку з проходженням військовоі? служби в статусі військовослужбовця ЗСУ в період дії воєнного стану, отриманням бойового поранення, позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 30000 грн та у збільшеному до 100000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року, за періоди стаціонарного лікування внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини.

27 липня 2023 року в інтересах позивача направлено адвокатський запит до відповідача.

Відповідач листом від 16 серпня 2023 року № 1093фс, надав відповідь на адвокатський запит де зазначив наступне: «...Виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року № 168 за листопад 2022 року, січень, березень, травень, червень 2023 року не здійснювалась, в зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказах командира військовоі? частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 №6291, від 05.02.2023 № 741, від 05.04.2023 № 2602, від 05.06.2023 № 4474, від 08.07.2023 № 5128.».

Додатком до листа відповідачем надано довідку про грошове забезпечення позивача, з аналізу якої вбачається:

1. Ненарахування та невиплата позивачу відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за період за листопад 2022 року, січень, березень, травень, червень 2023 року.

2. Ненарахування та невиплата додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини з 20 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 грн за листопад 2022 року, січень, березень, травень, червень 2023 року та 100000 грн додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20 травня 2023 року по 06 червня 2023 року включно.

За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Представником позивача не вказано повну адресу місцезнаходження відповідача, а саме: військове містечко № НОМЕР_2 , м. Сєвєродонецьк, Луганська область.

Для усунення вказаного недоліку необхідно зазначити повну адресу місцезнаходження відповідача.

Щодо дотримання строків звернення, суд зазначає.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовною заявою 25 вересня 2023 року (дата формування документа в системі «Електронний суд»), в якій оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати з листопада 2022 року до 06 червня 2023 року додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі до 30000,00 грн та до 100000,00 грн.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Так, до 19 липня 2022 року строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові, зокрема, індексації грошового забезпечення, як складової оплати праці не обмежувався.

Однак, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року №2352-ІХ (далі Закон № 2352-ІХ), яким внесені зміни до діючого законодавства про працю, зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладено в наступній редакції (пункт 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX):

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом №2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати, зокрема, починаючи з 19 липня 2022 року у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, главу XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України доповнено пунктом такого змісту:

"1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №382 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236" продовжено дію карантину на всій території України до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, визначені у статті 233 КЗпП України строки продовжувались на строк дії карантину до 30 червня 2023 року.

Вказана норма є імперативною та підлягає врахуванню судом.

Крім того, суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли під час дії нової редакції статті 233 КЗпП України, якою встановлено відповідні строки звернення до суду.

Позивачем не надано доказів неможливості звернення із даним позовом у встановлений строк.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами другою, третьою статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

З наданих матеріалів до позовної заяви не вбачається поважних підстав пропуску строку.

Для усунення вказаного недоліку позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині вимог понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду.

Також, частиною першої статті 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 172 КАС України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у межах заявлених вимог) установлено додаткову винагороду в сумі до 30000,00 грн та до 100000,00 грн.

Аналіз норм вказаної постанови КМУ свідчить про виплату однієї із додаткової винагороди в залежності від умов, а не одночасної їх виплати.

Оглядом позовної заяви судом встановлено, що представником позивача подано позов до одного відповідача заявивши чотири позовні вимоги з яких дві є похідні, які стосуються виплати додаткової винагороди, що регулюються різними пунктами вказаної постанови за різних умов проходження служби позивачем.

При цьому у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування наявності підстав для об`єднання зазначених вимог в межах однієї позовної заяви та в чому полягає їх пов`язаність між собою, необґрунтовано неможливість розгляду окремо, та яким чином об`єднання зазначених вимог в одній позовній заяві буде сприяти встановленню обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які братимуть участь у справі, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи протягом розумного строку зважаючи на обсяг доказів, які мають бути досліджені при розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, в яких встановлюється спосіб ліквідації правопорушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень та іншими особами, в передбачених законом випадках, а підстава позову - це ті обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутись до суду з вимогами до іншої особи.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача та зобов`язати його провести нарахування додаткової винагороди, вказуючи період з 20.05.2023 по 06.06.2023 щодо невиплати винагороди у сумі до 100000,00 грн, одночасно позивач також просить зобов`язати відповідача виплатити допомогу у сумі до 30000,00 грн за травень та червень 2023 року.

Отже, позовна заява не відповідає приписам статті 160 КАС України.

Для усунення вказаного недоліку позивачу необхідно вказати спірні періоди невиплати допомоги у сумі до 30000,00 грн та до 100000,00 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 21, 160, 169, 172, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Килиленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду:

- уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, з мотивів викладених в ухвалі;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині вимог понад встановлений тримісячний строк.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяТ.В. Смішлива