Справа № 140/8264/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/8264/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (далі НОМЕР_1 прикордонний загін, відповідач) про визнання протиправними дій на стадії виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 щодо не врахування щомісячної додаткової винагороди при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 ; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення, включивши до його обрахунку щомісячну додаткову винагороду, з урахуванням раніше сплачених коштів на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20; визнання протиправними дії на стадії виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 щодо утримання із середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 податку на прибуток з доходів фізичних осіб; зобов`язання сплатити рівноцінну та повну компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб утриманого із суми середнього розміру грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в процесі виконання рішення суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 відповідачем порушені права та законні інтереси позивача, які полягають у тому, що при обрахунку та виплаті середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом МВС від 02.02.2016 №73, а також не була застосована компенсація нарахованої суми податку з доходу фізичних осіб. Зазначає, що підстави вважати таку додаткову винагороду разовим платежем відсутні, оскільки позивачу останні 12 місяців перед звільненням вона нараховувалась і виплачувалась.

Також вказує на те, що відповідно до вимог пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, разом із нарахуванням середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні повинна була бути нарахована і компенсація податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даної грошової суми, оскільки виплата грошового забезпечення пов`язана з виконанням обов`язків несення військової служби і компенсація повинна здійснюватись незалежно від того чи виплати проведені під час проходження військової служби чи після неї.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх безпідставністю.

Зокрема, зазначає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 виконане в повному обсязі. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду здійснювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, до розрахунку середнього заробітку увійшли всі діючі (що мають постійний характер) види грошового забезпечення.

До розрахунку середнього заробітку позивача увійшли всі діючі (що мають постійних характер) види грошового забезпечення відповідно до займаної посади та грошового забезпечення, передбачені Постановою Кабінету міністрів України № 704 від 30.08.2017 «про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу АДПС України від 20.05.2008 № 425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».

Включення до розрахунку середнього заробітку додаткової грошової винагороди, передбаченої наказом МВС від 02.02.2016 №73 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» не здійснювалось, тому що дана виплата не входить до переліку основних та додаткових видів грошового забезпечення, передбачених Постановою № 1294.

Звертає увагу на те, що пунктом 8 Інструкції № 73 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, а це означає, що сама Інструкція не прирівнює дану виплату до основних та додаткових видів грошового забезпечення. Включення даної додаткової грошової допомоги в розрахунок середнього заробітку буде здійснено всупереч вимогам Постанови № 100 від 08.02.1995, наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 02.02.2016 № 73 та призведе до неефективного, не раціонального використання державних коштів.

Також вказує на те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не входить до структури заробітної плати і не є іншою виплатою, яка передбачена законодавством про працю, тому податок на доходи фізичних осіб, утриманий із суми середнього заробітку, компенсації не підлягає.

Водночас зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням рішення суду, проте, порядок виконання рішення суду визначається Законом України Про виконавче провадження, судове рішення виконується безпосередньо і його виконання не вимагає ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

З огляду на наведені доводи, просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

05.06.2023 до суду подані письмові пояснення представника позивача, в яких він вважає безпідставною позицію відповідача про відсутність у позивача права на оскарження суми виплати на виконання рішення суду від 24.03.2020, оскільки новий спір між сторонами виник у зв`язку з недотриманням відповідачем Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 під час його виконання, просить позов задовольнити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2018 року включно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2018 року включно; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не проведення 01.08.2018 остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні із військової служби ОСОБА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 02.08.2018 по 24.03.2020.

30.11.2020 позивач звернувся до Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду.

Представник позивача звернувся до Шостого прикордонного Волинського загону із адвокатським запитом від 03.03.2023 №723, в якому просив повідомити чи включена до середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні щомісячна додаткова грошова винагорода, чи проведена при обрахунку даного середнього розміру грошового забезпечення компенсація нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

У відповідь на вказаний адвокатський запит відповідач листом від 13.03.2023 №11/1905-23-Вх-15 повідомив представника позивача про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включалась до розрахунку середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні, а також про те, що оскільки на момент виплати середнього розміру грошового забезпечення позивач був звільнений з військової служби, то компенсація податку з доходів фізичних осіб на цю виплату не нараховувалась.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач через свого представника адвоката Олексія Балтака звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (Закон України № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону України № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону України № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Розрахунок середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних при звільненні сум здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Із змісту підпункту б пункту 4 цієї постанови слідує, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану

відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо.

Таким чином, при розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) враховуються всі складові нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення), у тому числі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мали постійний характер виплати.

Як слідує із змісту позову, обґрунтовуючи протиправність дій відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової винагороди при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення, представник позивача, вказав, що останні 12 місяців перед звільненням нараховувалась і виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, що передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом МВС від 02.02.2016 №73, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №217/28347.

Таким чином, спір у даній справі виник у зв`язку з не врахуванням при обрахунку середнього розміру забезпечення, виплаченого на виконання рішення суду, саме вказаного виду додаткової грошової винагороди.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

У Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004, вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

За приписами частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 372 КАС України).

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 було виконане відповідачем в порядку примусового виконання, що не заперечується сторонами в справі.

Даний адміністративно-правовий спір виник у зв`язку з не врахуванням при обрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) щомісячної додаткової винагороди на виконання вказаного рішення суду.

Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що питання включення даного виду щомісячної додаткової грошової винагороди до середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум не було предметом розгляду адміністративної справи №140/155/20.

Водночас, ухвалою суду від 17.04.2023 у справі 140/155/20 заяву позивача, подану в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними дій, вчинених 6 прикордонним Волинським загоном Державної прикордонної служби України на виконання рішення суду в адміністративній справі №140/155/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення. Вирішуючи вказану заяву, суд вказав на те, що позивач у позовній заяві не ставив вимоги до відповідача про врахування при розрахунку середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби щомісячної додаткової винагороди та сплату компенсації податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми середнього розміру грошового забезпечення. Також суд дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав та інтересів, що унеможливлює їх відновлення в порядку статті 383 КАС України, та зазначив, що належним способом захисту є звернення до суду з відповідним позовом до відповідача про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Вирішуючи дану справу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно пункту 8 вищезазначеної Інструкції № 73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 (чинну до 10.08.2018).

Згідно п.1.2 розділу І Інструкції № 425 грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає, умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих, військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В свою чергу, місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).

Таким чином в складі місячного грошового забезпечення відсутня щомісячна додаткова грошова винагорода.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 до березня 2018 року, що підтверджується особистими картками за період з 2016 року по 2018 рік включно, не входить до складу місячного грошового забезпечення, а отже не є складовою грошового забезпечення, з якого розраховується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення, включивши до його обрахунку щомісячну додаткову винагороду, з урахуванням раніше сплачених коштів на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20, оскільки вказані позивачем обґрунтування не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та були спростовані відповідачем.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача на стадії виконання рішення суду у справі №140/155/20 при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення та відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо не врахування щомісячної додаткової винагороди при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 та взаємопов`язаної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення, включивши до його обрахунку щомісячну додаткову винагороду, з урахуванням раніше сплачених коштів на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій на стадії виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 щодо утримання із середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 податку на прибуток з доходів фізичних осіб суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2 - 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, Порядком виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

Оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, суд приходить до висновку, що відповідач вчиняючи дії щодо утримання із середнього розміру заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні податку на прибуток з доходів фізичних осіб діяв правомірно.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що питання нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із сум середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум не було предметом розгляду адміністративної справи №140/155/20.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій на стадії виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20 щодо утримання із середнього розміру заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні податку на прибуток з доходів фізичних осіб та взаємопов`язаної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити рівноцінну та повну компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми середнього розміру грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №140/155/20.

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк