Справа № 260/6163/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

20 вересня 2023 рокум. Ужгород№ 260/6163/23
15:08 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився,

представник позивача: адвокат Монастирецька Ганна Василівна,

відповідач: Головне управління Національної поліції України в Закарпатській області - представник Чубелка Олеся Юріївна,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі адвоката Монастирецької Ганни Василівни (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Добрянського, 27) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 20 вересня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі складено 25 вересня 2023 року.

18 липня 2023 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Монастирецьку Ганну Василівну звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 27.01.2023 р. №249 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських роти конвойної служби ГУНП» про застосування до поліцейського відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення із служби в поліції; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.01.2023 р. №18 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 30.01.2023 р. за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України), (підстава п. 1 наказу ГУНП в Закарпатській області від 27.01.2023 р. №249); 3) поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 30.01.2023 р.; 4) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення із служби в поліції, а саме з 30.01.2023 р. по дату ухвалення рішення і поновлення на службі в поліції; 5) рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (за 1 місяць) допустити до негайного виконання.

24 липня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно було надати суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку або докази того, коли саме він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

31 липня 2023 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

04 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 13:30 год 20 вересня 2023 року.

При цьому, під час відкриття провадження у справі суд дійшов висновку, що з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та гарантування права на судовий захист слід відкрити провадження у даній справі, а питання щодо пропуску строків звернення до адміністративного суду та поважність причин такого пропуску з`ясувати під час підготовчого провадження.

18 серпня 2023 року відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, відповідно до частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту.

Під час підготовчого провадження представник позивача заперечувала щодо залишення позову без розгляду, оскільки позивач із наказом від 30.01.2023 року №18 о/с ознайомився 04.07.2023 р., про що власноручно розписався. До цього часу позивач із цим наказом особисто не ознайомлювався та його не отримував. Також, 04.07.2023 р. позивач отримав оригінал трудової книжки. При цьому, позивач через відділення поштового зв`язку від відповідача оскаржувані накази не отримував. З метою отримання доказів у підтвердження цього, позивач звернувся до АТ "Укрпошта" із запитом про надання інформації, надіславши 29.07.2023 року електронного листа на офіційну електронну пошту . 31.08.2023 року на електронну адресу АТ "Укрпошта" надіслано адвокатський запит. Відповідь на адвокатські запити не надано. Повідомлено, що звернення передано на реєстрацію до відповідного структурного підрозділу АТ "Укрпошта".

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання з мотивів, що у ньому наведені.

Розглянувши заявлене клопотання, судом встановлено наступне.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19 зазначав про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 31 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" врегульовано особливості оскарження дисциплінарного стягнення, застосованого у період дії воєнного стану, зокрема, четвертою статтею 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до матеріалів справи, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Суд зауважує, що такі законодавчо встановлені скорочені строки звернення до адміністративного суду у справах щодо застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський, не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують мету - якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. Водночас, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення) та метою звернення до суду.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що позивач оскаржує пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 27.01.2023 р. №249 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських роти конвойної служби ГУНП» та наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.01.2023 р. №18 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 30.01.2023 р., однак до суду звернувся 18 липня 2023 року, тобто з пропущенням строку, встановленого частиною 4 статті 31 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України".

У позовній заяві представник позивача зазначає, що наказ від 27.01.2023 року № 249 нею отримано 17 липня 2023 року у відповідь на адвокатський запит, а наказ від 30.01.2023 року № 18 о/с позивач отримав 04 липня 2023 року.

Разом з тим, з дня видання наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.01.2023 р. №18 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 30.01.2023 р. припинались нарахування та виплата заробітної плати, яка є періодичним платежем, що об`єктивно не могло залишатись поза увагою позивача протягом 6 місяців.

Крім того, судом встановлено, що 26 січня 2023 року надаючи пояснення в межах проведення службового розслідування, позивач також знав про проведення такого. Отже, суд вважає, що позивач був обізнаний про можливі негативні наслідки за фактом грубого порушення службової дисципліни ( керування з ознаками алкогольного сп`яніння).

Незважаючи на це, ОСОБА_1 до липня 2023 року (коли, за його твердженням, він дізнався про звільнення зі служби) про питання свого перебування на службі, її подальшого проходження, результати проведеного службового розслідування за фактом відсутності на роботі взагалі не цікавився, хоча мав не тільки можливість дізнатися про такі, але й обов`язок, виходячи з правової природи трудових правовідносин.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28 грудня 2022 року у справі № 560/5186/22 вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться у залежність від порядку отримання наказів, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права. Касаційний суд зауважує, що частиною 2 статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам позовної заяви, клопотання про поновлення строку, суд приходить до висновку, що для встановлення початку перебігу строку звернення до адміністративного суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини їхнього порушення, а тому позивач мав високу вірогідність і повинен був дізнатися про винесення оскаржуваного наказу та, як наслідок, порушення своїх прав, свобод чи інтересів при звільненні у січні 2023 року, тоді як з позовом у суд звернувся через 6 місяців з часу звільнення.

Суд вважає, що строк подання позовної заяви пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача та належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів, внаслідок його звільнення.

Разом з тим, суд зауважує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі «Йодко против Литви» (Jodko v. Lithuania).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зазначене дозволяє суду дійти висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Тривала пасивна поведінка особи не вказує на дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Підсумовуючи вказане, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, особливо з огляду на його реальну обізнаність з фактом видачі оскаржуваного наказу про звільнення, а тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду.

Відповідно до статті 240 частини 1 пункту 8 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Враховуючи те, що причини пропуску строку, які наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду - визнано неповажними, суд дійшов висновку, про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.122, 123, п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - задоволити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у встановлений ст. 295 КАС України п`ятнадцятиденний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

СуддяТ.В.Скраль