Справа № 520/8755/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 р. Справа № 520/8755/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., по справі № 520/8755/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними, що оформлені рішенням від 06.10.2022 року про розгляд заяви, які полягають у відмові ОСОБА_1 в переведенні з пенсії яка призначена за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі п."а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії, а саме: перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років яка виплачується на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року з 25.09.2021 року (з урахуванням положень ст. 50 ч. 3 Закону № 2262-ХІІ) виходячи з вислуги років - 26 років 08 місяців 07 днів.

В обґрунтування позову зазначив, що має право на переведення з призначеної йому пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі п."а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , оскільки вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 05 місяців 28 днів, у пільговому - 26 років 08 місяців 07 днів (з урахуванням календарної вислуги).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.10.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні його на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 з пенсії яка призначена за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі п."а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, яка виплачується на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року, на пенсію за вислугу років на підставі п."а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року з 25.09.2021 року (з урахуванням положень ст. 50 ч. 3 Закону № 2262-ХІІ) виходячи з вислуги років - 26 років 08 місяців 07 днів.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначено, що право на пенсію за вислугу років за п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у позивача відсутнє, оскільки не відповідає умовам наявності календарної служби 25 років. Зазначає, що календарна вислуга років позивача, без врахування пільгової, становить 20 років 05 місяців 28 днів, тобто менше 25 років, як передбачено п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" . Також апелянт зазначаєпро порушення позивачем строків звернення до суду, передбачених ч. 122 КАС України та не застосування судом наслідків його пропуску.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 16.03.2002 до 13.10.2020 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та звільнений з посади старшого по корпусу Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", згідно наказу Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" від 13.10.2020 року № 178/ОС-20.

На день звільнення ОСОБА_1 вислуга років складала у календарному обчисленні 20 років 05 місяців 28 днів, у пільговому - 26 років 08 місяців 07 днів (з урахуванням календарної вислуги), що підтверджується витягом в наказу (а.с. 17).

З 14.10.2020 позивач отримує пенсію за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що вбачається з протоколу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пенсійна справа ) (а.с. 18).

Позивач звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення його з пенсії за вислугу років, яка виплачується на підставі п. "б" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , виходячи з вислуги років 26 років 08 місяців 07 днів (а.с. 19-23).

Рішенням Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.10.2022 року позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року, з посилання на відсутність у нього право на пенсію за вислугу років (не відповідності умовам наявності календарної служби 25 років і більше) (а.с. 24-25).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за п. "а№ ч.1 ст.12 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв неправомірно, не в межах повноважень та не у спосіб встановлений законодавством, та з посиланням на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, зазначив про наявність у позивача достатньої вислуги років для призначення пенсії відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому зобов"язав перевести позивача на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" .

Крім того вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.10.2022 року щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" .

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року (далі - Закон №2262). Цим законом установлені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону №2262 встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту "б" статті 1-2 Закону №2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону №2262 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Отже, положеннями ст.12 Закону 2262 визначено, що право на пенсію за вислугою років виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років.

Згідно ч.2 ст. 17 Закону №2262-XII до вислуги років , зокрема особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно ч.4 ст. 17 Закону №2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст. 17-1 Закону №2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" , затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі Порядок 393)

Відповідно до абзацу 2 п.1 Порядку 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 3 Порядку 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 п.1 цієї постанови, загаховується на пільгових умовах , зокрема:

один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

При застосуванні положень указаної вище постанови щодо обчислення вислуги років позивача для встановлення його права на призначення пенсії за вислугу років колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, згідно з якої суд відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі № 295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 360/1432/19, від 27 березня 2020 року у справі № 569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі № 750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі № 620/509/19, і, з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення при застосуванні норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Таким чином, при призначенні пенсії за вислугу років потрібно враховувати і пільгове нарахування стажу. При цьому, календарна вислуга років не є визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 та неодноразово застосовувалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20 вересня 2022 року у справі № 640/12919/20, у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 813/1263/18.

Таким чином, вказана правова позиція Верховного Суду є релевантною.

Також суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 17.05.2023 в справі ґ3 500/2030/20.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що вислуга років позивача для призначення пенсії з урахуванням пільгової вислуги років на день звільнення перевищує необхідні для призначення пенсії за вислугу років 25 календарних років і становить 26 років 08 місяців 07 днів з урахуванням календарної вислуги, тобто позивач має право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" ч.1 ст.12 Закону №2262.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" ч.1 ст.12 Закону №2262, та протиправності дій та рішення ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 з пенсії, яка призначена за вислугу років на підставі п. "б" ч.1 ст.12 Закону 2262 на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст.12 Закону 2262 .

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строків звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року пенсії призначаються особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону з наступного дня після звільнення зі служби. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Право на отримання пенсії у позивача виникло з 14.10.2020 року, з цієї дати йому призначено пенсію за вислугу років на підставі п. "б" ч.1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

25.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, за наслідкамими розгляду якої рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 06.10.2022 року йому відмовлено. До суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 19.10.2022 року.

Таким чином, позивачем дотримано строки звернення до суду, передбачені ч. 122 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними у справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 по справі № 520/8755/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова