Справа № 140/9978/20
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій,

вчинених на виконання рішення суду

26 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/9978/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2021, яке набрало законної сили, у цій справі позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

22.09.2023 до суду, у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), надійшла заява позивача (стягувача) ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у цій справі щодо нарахування та виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Згідно із частиною п`ятою статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Враховуючи, що рішення суду від 24.03.2021 у цій справі прийняте за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому вказану заяву розглянуто судом в порядку письмового провадження.

Відповідач письмових пояснень щодо вказаної заяви до суду не подав.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що зазначену заяву необхідно залишити без задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно із частиною шостою статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 вказала, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2021, яке набрало законної сили, у цій справі позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На виконання рішення суду у цій справі було видано виконавчий лист від 24.04.2023 № 4813/2023, який стягувачем був поданий для примусового виконання та перебуває на цей час на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер ВП за АСВП 71941221).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на звернення до суду в порядку статті 383 КАС України.

Судом встановлено, що нарахування та виплата підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, на стадії виконання судового рішення у цій справі проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), про що свідчить рішення від 24.07.2023 № 91.

Суд вважає такі дії відповідача щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII під час виконання судового рішення правомірними та відхиляє доводи позивача про те, що боржник протиправно здійснив нарахування підвищення до пенсії із розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не мінімальних заробітних плат, з огляду на таке.

З тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 вбачається, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 та статті 39 Закону № 796-ХІІ із 17.07.2018 непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній до 01.01.2015), а не у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 11.12.2019 у зразковій справі № 240/4946/18 (пункти 56-58) сформувала такий правовий висновок щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII: за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом № 1774-VIII, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону № 796-ХІІ щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а (прийнята після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18) підтримала такий підхід до застосування положень Закону № 1774-VIII, у пункті 88 постанови дійшла висновку, що унаслідок уведених Законом № 1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Велика Палата Верховного Суду від вказаних висновків щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII не відступала.

На думку суду, вказаного правового підходу щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини необхідно дотримуватися і на стадії виконання судового рішення при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015). Правові підстави для не застосування до цих правовідносин пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII відсутні.

Суд звертає увагу, що у цій справі вирішувався по суті спір, який стосувався не розрахункової величини при визначенні конкретного розміру доплати до пенсії, а можливості застосування до спірних правовідносин тієї редакції статті 39 Закону № 796-ХІІ, що відновила свою дію з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018. У свою чергу питання щодо застосування певної розрахункової величини для обчислення доплати до пенсії підлягає вирішенню на стадії виконання судового рішення.

Суд також наголошує, що у тексті рішення суду від 24.03.2021 (яке позивач не оскаржував) у цій справі звернута увага на необхідність застосування приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач здійснює нарахування та виплату підвищення до пенсії не у відповідності до рішення суду.

Відтак, враховуючи приписи пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини на стадії виконання судового рішення при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015), відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі № 140/9978/20, в частині застосування при нарахуванні та виплаті позивачу доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ розрахункової величини прожитковий мінімум, а не мінімальна заробітна плата.

З урахуванням наведеного, заяву позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, з підстав, викладених у ній, необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 248, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.М. Валюх