Справа № 200/1978/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року Справа№200/1978/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною відмову в продовженні допомоги при народженні дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною відмову в продовженні допомоги при народженні дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21 червня 2013 року у неї від шлюбу з ОСОБА_2 народилася третя дитина ОСОБА_3 . За місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 вона отримувала державну допомогу у вигляді допомоги при народженні третьої дитини з липня 2013 року по липень 2014 року. Позивач зазначила, що у зв`язку з бойовими діями на території м. Горлівка Донецької області вона разом з сім`єю була вимушена змінити своє місце проживання та переїхала до міста Першотравенськ Дніпропетровської області. Там її було взято на облік як особу переміщену з тимчасово окупованої території України, та поновлено виплату допомоги при народженні третьої дитини, яку вона отримувала з серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 1485 грн. щомісяця. Позивач зауважила, що з 01 липня 2015 року виплату допомоги при народженні дитини їй було припинено з невідомих причин. Позивач зазначила, що 20 квітня 2023 року вона у зв`язку зі зміною місця мешкання звернулася до відділу державних соціальних допомог № 2 міста Бершадь управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області з заявою про призначення та поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини, але представник відповідача відмовив у прийнятті заяви, не надавши письмових роз`яснень, а повідомив усно, що він не може прийняти ніяких заяв та документів, тим більше, що позивач пропустила строк подання заяви для отримання допомоги при народженні дитини. У зв`язку з цим позивач 20 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку звернулася до відповідача з заявою про призначення та поновлення державної допомоги при народженні дитини, додавши до заяви необхідний пакет документів. Позивач зазначила, що 05 травня 2023 року вона отримала засобами поштового зв`язку рішення відповідача про відмову у призначенні та поновленні допомоги при народженні дитини. Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови в призначенні та поновленні виплати державної допомоги при народженні протиправним. Позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини позивачу, визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області в продовженні виплат ОСОБА_1 допомоги при народженні третьої дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області поновити та виплатити позивачу державну допомогу при народженні третьої дитини, на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20 квітня 2023 року.

Відповідач надав відзив оформлений у вигляді листа-відповіді на позовну заяву та на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 про витребування доказів, в якому зазначив, що Відділ державних соціальних допомог №2 Бершадь Управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області відповідно до ухвали про витребування доказів Донецького окружного адміністративного суду України від 07.08.2023 року справа №200/1978/23 повідомляє, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1993, № 5, ст.21), та до Постанови КМУ №1715 від 27 грудня 2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» звернулась до відділу державних соціальних допомог №2 Бершадь Управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області листом, який надійшов 21.04.2023р. Листом були надіслані такі документи: Заява (затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України 21.04.2015року №441); копія паспорта заявниці; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_3 ; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; картка реквізитів; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 . Заява заповнена і підписана ОСОБА_1 20.04.2023р., заявниця додатково повідомляє, що первинне звернення було у м. Горлівка Донецької області, повторне звернення було в м. Першотравенськ, Дніпропетровської області. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до статті 11 Закону України та до пункту 12 постанови (допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини), та до пункту 13 (виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою) відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1993, № 5, ст.21), та до Постанови КМУ №1715 від 27 грудня 2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою було визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем та поновлено пропущений строк звернення до суду. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду відзиву на позовну заяву.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у представника позивача адвоката Ракова А.В., та відповідної відмітки в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 26.05.2023.

Відповідач був повідомлений належним чином про відкриття провадження по справі, що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/1978/23 від 05.06.2023 відповідно до якої, копію ухвали суду про відкриття провадження по даній справі було надіслано на електронну скриньку відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 у відповідача були витребувані наступні докази: відзив на адміністративний позов та докази на підтвердження викладених у відзиві обставин; електронну особову справу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 щодо призначення виплати їй державної соціальної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідку щодо виплачених та отриманих сум при народженні дитини ОСОБА_3 , а також навпаки довідку щодо не отриманих сум при народженні дитини, в якій зазначити дату з якої припинено ці виплати; рішення яке було прийнято при зверненні ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області щодо призначення допомоги; підстави, що слугували відмові ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) виплати державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 21.06.2013 року.

Вищезазначену копію ухвали суду було надіслано 16.08.2023 на електронну скриньку відповідача - , що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/1978/23 від 16.08.2023.

22 серпня 2023 року від Управління соціального захисту населення Гайсинської райдержадміністрації Вінницької області на адресу суду надійшли документи на виконання ухвали суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою обліку вхідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/1978/23 від 22.08.2023.

Відповідно до вхідних документів від відповідача на адресу суду був наданий лист-відповідь від 21.08.2023 №06-20/174.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 виданим Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області від 19.09.2003, позивач є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи №511- виданої відділом державних соціальних допомог №2 м. Бершадь Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації від 14.11.2022.

Відповідач: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (; адреса: 23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. 1 Травня, 40) - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 21 червня 2023 року у ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_2 народилася третя дитина ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження виданого повторно Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області від 25.07.2017 серія НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , виданим Слов`янською об`єднаною Державною податковою інспекцією від 09.02.2018. Відповідно до свідоцтва про народження в графі «місце народження» зазначено - Україна, Донецька область, Калінінський район, м. Горлівка.

Як вбачається з позовної заяви, позивач отримувала державну допомогу у вигляді допомоги при народженні третьої дитини з липня 2013 року по липень 2014 року у м. Горлівка Донецької області.

У зв`язку з бойовими діями на території м. Горлівка Донецької області позивач разом з сім`єю була вимушена змінити своє місце проживання та переїхала до міста Першотравенськ Дніпропетровської області де її було взято на облік як особу переміщену з тимчасово окупованої території України та поновлено виплату допомоги при народженні ОСОБА_3 , яку позивач отримувала з серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 1485 грн. щомісяця.

В липні 2015 року позивач повернулася до місця своєї реєстрації до міста Горлівка Донецької області до свого будинку у зв`язку з відсутністю іншого житла. Невдовзі захворіла мати позивача ОСОБА_4 , якій провели оперативне втручання. В результаті чого позивач здійснювала догляд тривалий час за своєю матір`ю в місті Горлівка та не мала змоги виїхати на підконтрольну Україні територію для поновлення виплати допомоги при народженні дитини. В листопаді 2018 року позивач отримала довідку внутрішньо переміщеної особи в місті Слов`янськ Донецької області, однак більшу частину часу знаходилася в місті Горлівка Донецької області, де здійснювала догляд за своєю матір`ю. В березні 2020 року внаслідок введення карантину по причині розповсюдження коронавірусної хвороби СОVID-19 та закриття перетину КПВВ на пунктах пропуску зі сторони тимчасово непідконтрольної Україні території позивач на тривалий час залишилася в місті Горлівка Донецької області за місцем своєї реєстрації та не могла виїхати на підконтрольну територію України внаслідок закриття перетину з даної території незаконними збройними формуваннями. З міста Горлівки Донецької області позивач змогла виїхати та приїхати на підконтрольну територію України у квітні 2021 року у місто Слов`янськ Донецької області, однак за тією ж причиною введення карантину та розповсюдження коронавірусної хвороби СОVID-19 не мала змоги звернутися до відповідних органів для поновлення виплати допомоги при народженні дитини. Повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року та введення в Україні військового стану, оголошена евакуація населення в Донецькій області, змусила позивача виїхати до Івано-Франківської області, а згодом до Вінницької області до міста Бершадь Гайсинського району, де позивач декілька разів змінювала місце свого мешкання, в тому числі виїжджала за межі України до Чеської Республіки. І по причині пошуку житла та влаштування свого побуту та потреб неповнолітньої дитини не мала змоги одразу звернутися для поновлення виплати при народженні дитини.

Вищезазначене підтверджується позовною заявою, заявою позивача про усунення недоліків позовної заяви від 22.05.2023, довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № від 29.11.2018; довідкою №1718 від 29.07.2016; копією епікризу №1227; копією епікризу №1396; копією епікризу №187, довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи №511- від 07.04.2022.

Як встановлено судом та зазначається позивачем у його позовній заяві та не заперечується відповідачем, позивач 20.04.2023 за місцем реєстрації як внутрішньо-переміщена особа, тобто у місті Бершадь Вінницької області звернулася з заявою до відділу державних соціальних допомог №2 м. Бершадь управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області про призначення та поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини, але представником відповідача було відмовлено позивачу у прийнятті заяви та не надано письмових роз`яснень, тільки усно було повідомлено, що відповідач не може прийняти ніяких заяв та документів враховуючи, що позивачем був пропущений строк подання заяви для отримання допомоги при народженні дитини.

Позивач засобами поштового зв`язку 20.04.2023 надіслала на адресу відповідача заяву про призначення та поновлення державної допомоги при народженні дитини додавши до заяви необхідний пакет документів.

Відповідач надав відповідь оформлену листом від 24.04.2023 №06-20/70 в якій зазначив наступне, що Відділом державних соціальних допомог №2 Бершадь управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації розглянуто ваше звернення, щодо призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За поданою заявою наше управління відмовляє Вам у призначенні даної допомоги. Згідно ст.11 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Ви повідомляєте, що раніше зверталися за призначенням даної допомоги, тому повідомляємо вам, що якщо вам було припинено виплату то рішення про припинення є не кінцевим і виплату допомогу при народженні можуть відновити (крім випадків смерті дитини і його усиновлення). Для цього особі, яка здійснює догляд за дитиною, потрібно звернутися протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги в орган соціального захисту населення з письмовою заявою.

Вищезазначене не заперечується відповідачем, що підтверджується листом-відповіддю відповідача на виконання ухвали суду від 21.08.2023 №06-20/174, з якого вбачається, що позивачем разом з листом на адресу відповідача були надіслані наступні документи: заява (затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України 21.04.2015року №441); копія паспорта заявниці; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_3 ; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; картка реквізитів; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 .

Вважаючи протиправною відмову відповідача, щодо відмови в продовженні позивачу виплати допомоги при народженні третьої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

На підставі статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини, одноразова натуральна допомога "пакунок малюка"; допомога при усиновленні дитини; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям; допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно із частинами 1-3 статті 11 Закону України «Про державну допомогу з дітьми», допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначаються Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Пунктом 11 Порядку № 1751 передбачено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Пунктом 12 Порядку №1751 передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Суд зазначає, що підставою відмови в продовженні позивачу виплати державної допомоги при народженні дитини було звернення позивача за такою допомогою пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Враховуючи, що останній раз позивач отримувала виплати при народженні ОСОБА_3 у червні 2015 року та з 1 липня 2015 року їй ці виплати були припинені. Звернулась позивач за поновленням даних виплат до відповідача лише 20.04.2023, що не заперечується сторонами по справі.

Отже, позивач фактично звернулась до відповідача із заявою про поновлення державної допомоги, а саме виплат при народженні дитини поза межами дванадцятимісячного строку встановленого законом.

Стосовно пропущеного 12 місячного строку звернення, суд зазначає наступне, відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними окупованої території.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, призначення або відновлення належних соціальних допомог.

Суд зазначає, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі №591/1474/17 (№К/9901/38353/18).

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Статті 21, 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги.

Відповідно до Закону органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст. 52 Конституції України. Тобто, в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

В даному випадку позивача не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки в першу чергу це призводить до порушення інтересів дитини.

Суд вже зазначав в своїй ухвалі про відкриття провадження по справі від 26 травня 2023 року щодо поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, що відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 265/4175/16-а від 16.07.2020 року, в якій зазначено, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), від 12.03.2019 у справі № 760/183158/16-а. Враховуючи вищезазначені норми, доводи позивача, а також те, що адміністративний позов поданий в інтересах дитини, а неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини, суддя вважає їх достатніми та дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду, та в даній ухвалі з цього приводу був поновлений пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за продовженням виплати державної допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки порушення прав позивача відбулось внаслідок прийняття відповідачем рішення оформленого у вигляді листа-відповіді від 24.04.2023 №06-20/70 на заяву позивача про поновлення державної допомоги, а саме виплат при народженні дитини, яким відмовлено позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу в продовженні виплати державної допомоги при народженні дитини та як похідна вимога зобов`язати відповідача поновити та виплачувати позивачу державну допомогу при народженні третьої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за заявою від 20 квітня 2023 року.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправною відмову відповідача в продовженні позивачу допомоги при народженні третьої дитини, доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне, що в даній частині позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що сама по собі відмова відповідача не тягне за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливає на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії, тобто рішення оформлене у вигляді листа-відповіді про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

Згідно ч.1,2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору..

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 22.05.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1073,60 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області (адреса: 23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. 1 Травня, 40, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною відмову в продовженні допомоги при народженні дитини та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області () про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в продовженні виплати державної допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області () поновити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) державну допомогу при народженні третьої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за заявою від 20 квітня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області (адреса: 23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. 1 Травня, 40, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 вересня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець