Справа № 380/10406/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 рокусправа № 380/10406/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахування та виплати ОСОБА_1 із 23.08.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як не працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік із 23.08.2022 до зміни законодавства або правового статусу ОСОБА_1 .

Ухвалою від 16 травня 2023 відкрите спрощене провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , з 18.12.2007 року є пенсіонером за віком та крім цього особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і відповідно до статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" її віднесено до ІІІ категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі цього Закону, з 23.08.2022 року, у зв`язку із звільненням з роботи, їй призначена щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 113,88 грн. Позивачка не погоджується із таким розміром доплати до пенсії, стверджує, що її розмір повинен визначатись відповідно до чинного законодавства України. У період з 1982 по 1990 роки позивачка проживала на території зони радіоактивного забруднення, у зв`язку з чим вважає, що набула право на отримання доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Своє право обґрунтовує відновленням дії попередньої редакції ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на підставі рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018. Вважає бездіяльність відповідача протиправною та просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою від 28.02.2023 (довільної форми) про нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає па території радіоактивного забруднення, яку розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». Стверджує, що рішення по вищевказаному питанню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не приймалось, а тому не може бути предметом спору в цьому випадку.

По суті спору зазначає: «…з 01.01.2016 чинною є норма, якою передбачено доплату громадянам, які працюють у зоні відчуження. Таким чином, предмет регулювання ст. 39 Закону № 796 в редакції Закону до 01.01.2015 та в редакції Закону після 01.01.2016, є однаковим, а відтак вони є одпопредметними, про що також безпосередньо свідчить їх місце у системі законодавства України. Окрім цього, зазначено, що чинне правове регулювання не містить закріплення па законодавчому рівні такого суб`єктивного права як право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та є непрацюючими пенсіонерами, на отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Звертаємо увагу на чинну редакцію ст. 39 № 796: «Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Позивач у зоні відчуження не працює. Ця обставина підтверджується відповідно до поданих документів (паспортні дані) та довідки про звільнення з місця роботи, а саме: Позивач зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 , та по даний час не працює з 23.08.2022. Верховний Суд, вирішуючи зразкову справу, констатував, що з 17.07.2018 відновила дію редакція ст. 39 Закону № 796, яка була чинною до 01.01.2015. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987, і відновлює соціальні виплати тим особам, право па доплати яким не передбачено із включенням ст. 39 Законом № 987. З 01.01.2016, реалізувавши своє повноваження на прийняття закону, змінив правове регулювання спірних правовідносин, виклавши ст. 39 Закону № 796 у редакції Закону № 987, передбачивши доплату за працю на територіях радіоактивного забруднення тільки громадянам, які працюють у зоні відчуження. Отже, права на нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає па території радіоактивного забруднення, Позивач не має, оскільки таке право не передбачено чинним законодавством, зокрема, ст. 39 Закону № 796…».

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період з 1982 по 1990 роки позивачка проживала на території зони радіоактивного забруднення, у зв`язку з чим є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і відповідно до статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" її віднесено до ІІІ категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.03.1993.

Згідно даних пенсійної справи позивачка з 18.12.2007 отримувала пенсію згідно Закону № 796.

Із 23.08.2022 па підставі поданої заяви та наданих документів ОСОБА_1 від 01.09.2022 проведено перерахунок пенсійної виплати у зв`язку із звільненням з роботи.

28.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення.

Про результат розгляду даної заяви Головне управління повідомило заявника листом від 16.03.2023 за № 6363 - 5507/Ц - 52/8 1300/23.

Зокрема у відповіді зазначено наступне: «… Розмір Вашої пенсійної виплати з 01.03.2023 становить 4245,18 грн., в тому числі: 3608,05 грн. - розмір пенсії за віком (7959,00 грн. - середньомісячний заробіток х 0,45333 - коефіцієнт страхового стажу); 523,25 грн. - доплата за понаднормовий стаж, за 25 років (2093,00 грн. - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність х 25 %); 113,88 грн. - додаткова пенсія особам віднесеним до 3 категорії відповідно до п. 13 Постанови № 1210. …

… На порушене Вами питання щодо встановлення доплати відповідно до статті 39 Закону № 796 повідомляємо, що даною статтею визначено, що громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому інформуємо, що відповідно до статті 44 Закону № 1058 звернення за перерахунком пенсії здійснюється шляхом подання заяви про перерахунок пенсії відповідно до додатку 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та інших документів, необхідних для перерахунку пенсії. Заява про перерахунок пенсії (відповідно до додатку 1 цього Порядку) та інші документи, необхідні для перерахунку пенсії подаються заявником особисто до територіального органу Пенсійного фонду України, а також може подаватись разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу документа та його реквізитів) через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису…».

Не погодившись із цим, позивачка звернулась до суду.

Судом встановлено, що позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорії).

Позивачка проживає в населеному пункті (м. Лопатин Червоногорадського району Львівської області).

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не виплачує їй доплату до пенсії на підставі ст. 39 Закону № 796-ХІІ.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд враховує наступні правові норми.

Стаття 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так:

" 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України".

28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII (далі - Закон № 76-VІІІ), підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесені зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. Вказаний Закон набрав чинності 1 січня 2015 року.

4 лютого 2016 року прийнятий Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 987-VIII (далі - Закон № 987-VІІІ), який згідно з розділом ІІ "Прикінцеві положення" набрав чинності з 1 січня 2016 року, а також включив до Закону № 796-ХІІ статтю 39 наступного змісту: "Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VІІІ пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VІІІ у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

При цьому, в рішенні Конституційного Суду України встановлений порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VІІІ, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-ХІІ вказане рішення не містить.

Конституційний Суд України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 1 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VІІІ, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-VІІІ.

Стаття 39 у редакції Закону № 987-VІІІ, яка чинна з 1 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак, редакція статті 39, яка була чинна до 1 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону № 796-ХІІ до внесення змін Законом № 76-VІІІ спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 1 січня 2016 року статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VІІІ. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право особи на отримання доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ.

Із наведених правових норм слідує, що право на отримання доплати до пенсії на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ мають особи із числа непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території радіоактивного забруднення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 затверджений Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована в населеному пункті - м. Лопатин Червоногорадського району Львівської області.

Зазначений населений пункт НЕ ВКЛЮЧЕНИЙ до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд відмічає, що позивачка не надала суду доказів реєстрації чи фактичного проживання на території населеного пункту, включеного до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак на неї не розповсюджується дія статті 39 Закону № 796-ХІІ.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 3 КАС України.

Враховуючи наведені правові норми та висновки суду, у задоволенні позову належить відмовити.

За правилами ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяМорська Галина Михайлівна