Справа № 240/4658/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/4658/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Коростенська виправна колонія (№71) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за період проходження строкової служби з 01.11.2021.

- зобов`язати Державну установу "Коростенська виправна колонія (№71)" нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період проходження строкової служби з 01.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 07.09.2020 проходить службу в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№ 71)". В подальшому був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил України. Вважає, що відповідач протиправно не виплачує йому середній заробіток, передбачений статтею 119 КЗпП України, відповідно до якої за ним повинне зберігатись місце роботи, посада і середній заробіток, як за військовослужбовцем, призваним на строкову військову службу на особливий період. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву від 20 червня 2023 року. В обґрунтування відзиву вказано, що порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 р. за № 377/31829 (далі - Порядок). З 05.10.2021 пунктом 29 Порядку встановлено, що за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається.

На виконання вимог пункту 29 Порядку відповідачем з 01.11.2021 призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу наказом №121/ОС-21 від 16.11.2021 "Про призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 "

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, у частині 3 статті 119 Кодексу Законів про працю слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада". Тобто, 19.07.2022 середній заробіток за мобілізованими працівниками не зберігається. Отже, відповідачем правомірно не проводиться нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення з 01.11.2021.

У період із 09.06.2023 по 13.07.2023 (включно) та із 04.09.2023 по 08.09.2023 (включно) головуюча суддя перебувала у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , з 07.09.2020 проходить службу в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№ 71)", на посаді молодшого інспектора відділу охорони (наказ про призначення № 94/ОС-20 від 04.09.2020).

Відповідно до наказу державної установи «Коростенська виправна колонія (№ 71)» від 02 квітня 2021 року № 37/ОС-21 молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 з 05 квітня 2021 року увільнений від виконання обов`язків у зв`язку із призивом на строкову військову службу до Збройних Сил України.

Наказом відповідача від 02.04.2021 № 37/ОС-21 ОСОБА_1 увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу із збереженням посади та середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України з 05 квітня 2021 року на період проходження строкової військової служби.

16 листопада 2021 року відповідач видав наказ № 121/ОС-21 "Про призупинення виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 ", згідно з яким призупинено виплату грошового забезпечення з 01 листопада 2021 poкy на період проходження строкової військової служби.

В грудні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку.

Листом від 22.12.2021 № 71/4-10-21 Л-10, відповідач повідомив, що наказом Міністерства юстиції України № 3226/5 від 13.09.2021 "Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечения та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2021 р. за №1245/36867, розділ І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 р. за № 377/31829 доповнено пунктом 29, згідно з яким за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається.

В вересні 2022 року, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку.

Листом від 12.10.2022 № 71/15-19-22/Л-19, відповідач повідомив, що на підставі наказу по установі від 02.04.2021 №37/СО-21 ОСОБА_1 молодший сержант внутрішньої служби молодший інспектор відділу охорони з 05.04.2021 увільнений від виконання обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу до Збройних Сил України. Відповідно до п.29. І розділу "Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України" затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 зі змінами внесеними 13.09.2021 законодавчо встановлено що, за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається. В раховуючи вищевикладені вимоги законодавства з 01.11.2021 на підставі наказу по установі від 16.11.2021 №121/ОС-21 "Про призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 " позивачу призупинено нарахування та виплату середньомісячного грошового забезпечення. Також додатково повідомлено, що відповідно до ст.119 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VІІ за позивачем зберігається місце роботи та посада на строк проходження строкової служби в Збройних Силах України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) під час проходження строкової військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

У відповідності до частини 2 статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовёязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовёязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімёї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України).

Відповідно до частин 1 - 3статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII Закону № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3,4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною 1 статті 51, частиною 5 статті 53, частиною 3 статті 57, частиною 5 статті 61 Закону України "Про освіту".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" внесено зміни у частині 3 статті 119: слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінити словами "зберігаються місце роботи і посада".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022, набрав чинності 19.07.2022, отже саме з 19.07.2022 частина 3 статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відтак, за громадянами, призваними на військову службу, саме з 19.07.2022 зберігаються їх місце роботи та посада.

При цьому, по 18.07.2022 включно у відповідності до вимог частини третьої статті 119 КЗпП України, якою визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зберігається не лише місце роботи та посада, а й середній заробіток.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України" від 01.03.2014, яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014, констатовано виникнення ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. З моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні діяв особливий період, відтак Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 у справі № 813/402/17 зазначила, що "відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо часових меж дії особливого періоду в розумінні Закону №3543-XII, Велика Палата зазначила, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такої ж позиції дотримувалось й Міністерство оборони України, яке у листі від 01 жовтня 2015 №322/2/8417 зазначило, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" та триває дотепер, а його скасування буде здійснене окремим Указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на Сході України." Рішення про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не приймались.

Таким чином, за всіма працівниками, призваними на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада, і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві ( в установі/організації), де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Однак, суд зазначає, що компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 включно, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022.

Враховуючи те, що позивача призвано на військову службу у Збройні Сили України під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і він, як військовослужбовець, несе службу під час дії в державі особливого періоду, на нього поширюються гарантії, встановлені статтею 119 КЗпП України, в редакції від 16.07.2022 щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку по 18.07.2022 включно, та в редакції від 19.07.2022 щодо збереження місця роботи і посади.

Зазначена правова позиція щодо аналогічного спору в редакції статті 119 КЗпП України до 19.07.2022, то останнім днем такого строку вважається день, що передує цьому терміну (18.07.2022).викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 в справі №120/1630/19-а.

Означена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №818/2200/18 (адміністративне провадження № К/9901/11701/19), в тексті якої зазначено наступне.

З огляду на наведене, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) з дати увільнення від роботи - з 01.11.2021 по 18.07.2022.

Оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) з дати увільнення від роботи - з 01.11.2021 по 18.07.2022.

В той же час, починаючи з 19 липня 2022 р., припинення виплати позивачу середнього грошового забезпечення є правомірним і у відповідних позовних вимогах слід відмовити.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення її прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державного підприємства "Коростенська виправна колонія (№71)" (вул. Білокоровицьке шосе,4, м.Коростень, Коростенський р-н, Житомирська обл., 11500, ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час проходження строкової військової служби у період з 01.11.2021 по 18.07.2022.

Зобов`язати Державну установу "Коростенська виправна колонія (№71)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час проходження строкової військової служби у період з 01.11.2021 по 18.07.2022.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва