Справа № 520/10545/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 р. Справа № 520/10545/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 06.02.23 по справі № 520/10545/22

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі - Спеціалізована прокуратура, відповідач), в якому просив:

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (), щодо неврахування при розрахунку і виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції, яка діяла на день його звільнення виплат, здійснених у грудні 2018 року у розмірі 17060,39 грн та у березні 2019 року на загальну суму у розмірі 66823,93 грн, протиправними;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок та виплату належної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції, яка діяла на день його звільнення з урахуванням виплат здійснених у грудні 2018 року у розмірі 17060,39 грн та у березні 2019 року на загальну суму у розмірі 66823,93 грн;

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (), щодо неврахування при розрахунку і виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції, яка діяла на день його звільнення премій, виплачених у березні 2019 року у розмірі 1424,40 грн, у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн, у листопаді 2019 року у розмірі 13195,8 грн протиправними;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок та виплату належної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції, яка діяла на день його звільнення з урахуванням премій виплачених у березні 2019 року у розмірі 1424,40 грн, у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн, у листопаді 2019 року у розмірі 13195,8 грн;

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () щодо неврахування при розрахунку і виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції, яка діяла на день його звільнення, 30 днів невикористаної основної щорічної відпустки протиправними;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок та виплату належної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, в редакції яка діяла на день його звільнення з урахуванням неврахованих раніше 30 днів невикористаної основної щорічної відпустки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про неправильність здійсненого відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі № 520/24995/21 розрахунку грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки з використанням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100) в редакції від 26.04.2022, а не в редакції від 07.08.2015, яка діяла на час звільнення позивача зі служби, чим суттєво знижено розмір належної ОСОБА_1 грошової компенсації.

Недотримання відповідачем вимог Порядку № 100 (в редакції від 07.08.2015) призвело до безпідставного неврахування при розрахунку суми компенсації виплат, що відповідають положенням п. 3 Порядку № 100, та не відносяться до виплат, передбачених п. 4 Порядку № 100, зокрема суми, сплачені у грудні 2018 року у розмірі 17060.39 грн (винагорода АТО) та у березні 2019 року у розмірі 66823.93 грн (вислуга військових, надбавка за ОВЗ, премія щомісячна, винагорода АТО). При цьому, відповідач не заперечував проти врахування цих виплат (тобто вислуги військових, надбавки за ОВЗ, премії щомісячної, винагороди АТО) в інші періоди, але усупереч положень Порядку № 100 (в редакції від 07.08.2015) при проведенні повторного розрахунку на виконання рішення суду по справі № 520/24995/21 ці виплати не включив за місяці, в яких вони були виплачені.

Зазначив, що про порушення свого права позивач дізнався ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 69766382, а саме з листа відповідача, який 25.10.2022 надійшов до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за № 14-158 вих.-22 від 19.10.2022, в якому повідомлено про фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/24995/21 від 12.08.2022, виданого Харківським окружним адміністративним судом, закінчено.

З посиланням на пп. 2, 3 Порядку № 100 будь-якої редакції стверджує, що до виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати входять і премії. Виняток становлять премії, перелік яких визначено у підпункті «г» п. 4 Порядку № 100. Проте, усупереч вказаних норм відповідачем безпідставно не включено до розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, який надано по виконавчому провадженню № 69766382, премії, що не відносяться до виплат, перелічених у п. 4 Порядку № 100 у редакції від 07.08.2015 року, та виплачені позивачу у березні 2019 року у розмірі 1424.40 грн, у серпні 2019 року - 3191.85 грн, у листопаді 2019 року - 13195.8 грн.

Також наполягає, що відповідачем протиправно проведено повторний розрахунок компенсації за невикористані відпустки лише за 140 днів та залишено поза увагою 30 календарних днів, за які при звільненні така компенсація взагалі не була виплачена.

Пославшись на положення ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказав, що ОСОБА_1 , маючи станом на 1 вересня 2019 року понад 18 років вислуги, що підтверджується витягом з послужного списку та наказом про оголошення вислуги років від 04.09.2019 року № 549к, має право на щорічну основну відпустку в кількості 40 календарних днів.

За викладених обставин та з урахуванням положень Порядку № 100 в редакції від 07.08.2015 року, яка діяла на час звільнення позивача, на переконання останнього, помилковим є розрахунок грошової компенсації за невикористанні відпуски на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі № 520/24995/21, а тому ним наведено власний розрахунок спірної суми.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 520/10545/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (, вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 520/10545/22 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про хибність висновку суду першої інстанції щодо не зарахування до календарної вислуги років позивача, яка впливає на надання останньому щорічної основної відпустки як військовослужбовцю періоду роботи на прокурорських посадах з 15.08.2012 по 0202.2015, оскільки відповідно до положень п. «ж» ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу 2 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, обов`язковою умовою для зарахування часу роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів до вислуги років є саме перебування на військовій службі на час здійснення розрахунку вислуги років.

Вважає, що законодавець не вказує на обов`язковість перебування на військовій службі під час роботи в органах прокуратури. Відтак, враховуючи, що позивач на час здійснення розрахунку вислуги років перебував на військовій службі, наполягає на наявності у нього права на зарахування до вислуги років військовослужбовця часу роботи в органах прокуратури з 15.08.2012 по 02.02.2015 (період роботи, в якому позивач не проходив військову службу).

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач при складанні повторного розрахунку компенсації за 140 календарних днів невикористаної щорічної відпустки позивача протиправно застосував редакцію Порядку № 100, яка діяла на час проведення такого розрахунку, тобто, станом на 26.04.2022 року, та за своїм змістом має суттєві відмінності від редакції від 07.08.2015 року, внаслідок чого висновки суду ґрунтуються на положеннях Порядку №100 не в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу продублював зміст рішення суду першої інстанції, заперечував проти задоволення вимог апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін. Додатково вказав, що з огляду на виплату у грудні 2019 року ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані 140 діб відпустки у розмірі 188 714,40 грн рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі № 520/24995/21 повторному виконанню не підлягає.

Крім того, подвійне стягнення з відповідача, який є органом державної влади, та фінансується з державного бюджету, грошових коштів на користь фізичної особи є безумовним порушенням норм бюджетного законодавства України, спричинить надмірне та безпідставне перерахування видатків державного бюджету, що є недопустимим, зокрема в умовах правового режиму воєнного стану.

27.03.2023 позивачем долучено до матеріалів справи наказ Офісу Генерального Прокурора від 17.03.2023 № 74 "Про внесення змін до наказау Генерального прокурора від 05 лютого 2020 року № 66" згідно з п. 4 якого перейменовано юридичну особу "Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил" на юридичну особу "Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону".

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за можливе замінити назву відповідача з "Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил" на "Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2003 року проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.

З червня 2004 року по 26 грудня 2019 року позивач безперервно проходив службу в органах прокуратури України на посадах помічника військового прокурора Харківського гарнізону, прокурора відділу нагляду за додержанням законів у військових формуваннях військової прокуратури Центрального регіону України, заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону, прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону, прокурора відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції, прокурора відділу військової прокуратури об`єднаних сил.

З 26.12.2019 наказом військового прокурора об`єднаних сил № 759к від 19.12.2019 року позивача звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до Шевченківського РВК м. Харкова.

Підставою прийняття такого рішення слугував наказ Міністра оборони України від 13.12.2019 №709, яким відповідно до пункту 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури" та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Разом з тим, при звільненні з військової служби, як вважає позивач, у день звільнення він не був розрахований у повному обсязі. Зокрема при звільненні з військової служби, відповідачем при розрахунку грошової компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки безпідставно не враховано 30 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у зв`язку із чим грошову компенсацію за вказані дні відповідачем взагалі не нараховано та не виплачено; грошову компенсацію за 140 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, яку виплачено при звільненні обчислено без урахування Порядку №100, чим безпідставно зменшено її розмір.

Не погоджуючись із діями суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за нормами підпункту «б» пункту 4 Порядку № 100 (в редакції від 07.08.2015) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо), тобто ті виплати, які мають разових характер, а тому, разові премії, виплачені позивачу відповідно до наказів Генеральної прокуратури України, у серпні та у листопаді 2019 року правомірно не були включені до розрахунку середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки.

Врахувавши, що ОСОБА_1 працював на прокурорських посадах у період з 15.08.2012 по 02.02.2015, однак військовослужбовцем не був, суд дійшов висновку, що вказаний період не підлягає зарахуванню до календарної вислуги років, яка впливає на надання останньому щорічної основної відпустки, як військовослужбовцю у кількості 40 календарних днів.

Крім того, розрахувавши у відповідності до ч. 2 ст. 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок військову службу" залишок невикористаних відпусток позивача за 2015 рік, суд дійшов висновку, що кількість таких днів складає - 4 дні, а не 10, як зазначає позивач.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи порушеним своє право на отримання у день звільнення з військової служби належного грошового забезпечення внаслідок неправильного розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки (не нараховано та не виплачено грошової компенсації за 30 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, а грошову компенсацію за 140 календарних днів невикористаної щорічної відпустки обчислено та виплачено без урахування Порядку № 100), 24.11.2021 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає у не нарахуванні і невиплаті належної позивачу грошової компенсації за невикористанні відпуски;

- стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на користь позивача суму в розмірі 45731,67 грн в якості грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 30 календарних днів та суму в розмірі 24700 грн в якості грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 140 календарних днів обчислених з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі № 520/24995/21 адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (ідентифікаційний , вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333), яка полягає у ненарахуванні і невиплаті належної ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористанні відпуски із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) здійснити повторний розрахунок грошової компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, та здійснити виплату з урахуванням отриманих сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 26.03.2022 року.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду у справі № 520/24995/21, судом надано оцінку правовідносинам між сторонами, які склалися внаслідок не застосування відповідачем при обрахунку ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку положень Порядку № 100, а також стягнення з відповідача такої компенсації в розмірі 45731,67 грн за невикористану частину щорічної основної відпустки за 30 календарних днів та в розмірі 24700 грн за 140 календарних днів обчислених з урахуванням Порядку №100.

З дослідженого листа Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за № 14-158 ВИХ-22 від 19.10.2022, адресованого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який міститься в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що відповідач повідомив виконавця про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/24995/21 від 12.08.2022, виданого Харківським окружним адміністративним судом, закінчено.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що компенсація за невикористані дні відпустки, розрахована відповідачем відповідно до норм Порядку № 100 та становить 174385,40 грн, а сума, що виплачена позивачу при звільненні розрахована відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №745/32197 та складає 188714,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, відповідач стверджував, що при звільненні у грудні 2019 року ОСОБА_1 була виплачена компенсація невикористаної відпустки з урахуванням рішення суду у справі № 520/24995/21, а відтак вказане рішення не підлягає повторному виконанню.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вважає, що судове рішення у справі № 520/24995/21 від 23.02.2022 було виконано ним ще до моменту його ухвалення.

При цьому, позивач, звертаючись до суду у даній справі фактично не погоджується з діями відповідача щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі № 520/24995/21, зокрема, розрахунком грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки, здійсненим відповідачем, оскільки вважає, що останній при визначенні суми компенсації застосував не ту редакцію Порядку № 100, а саме редакцію від 26.04.2022, яка діяла на час здійснення відповідачем спірного розрахунку, а не від 07.08.2015, що діяла на час звільнення позивача зі служби.

Тобто, позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання іншого судового рішення, та заявляє новий позов, в якому предметом спору є дії відповідача щодо не застосування відповідачем при обрахунку ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку положень Порядку № 100, не врахування 30 календарних днів за невикористану частину щорічної основної відпустки та 140 календарних днів обчислених з урахуванням Порядку № 100.

Таким чином, спір у цій справі спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі № 520/24995/21, а доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо визнання незаконними дій відповідача, зводяться до незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що суд у рішенні по справі № 520/24995/21 від 23.02.2022, вирішуючи спір по суті застосовував положення Порядку № 100 в редакції від 07.08.2015, зокрема пункт 7. Відтак, саме в межах справи № 520/24995/21 судом може бути надана оцінка правомірності та повноті виконання судового рішення відповідачем в розрізі правильної редакції норм Порядку №100.

Тобто, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

За приписами частини п`ятої статті 383 КАС України розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Крім того, оскаржувані дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, вчинені на виконання судового у справі № 520/24995/21, можуть бути оскаржені відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії на виконання рішення суду. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про зобов`язання вчинити дії, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, при розгляді даного позову суд має повторно дослідити і встановити наявність/відсутність протиправності дій відповідача, підстав для застосування редакції конкретної норми Порядку № 100, застосування якого вже було визнано обов`язковим у справі № 520/24995/21.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги у цій справі та у справі № 520/24995/21 хоч і є відмінними, проте, предмет справ є тотожним, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом у цій справі, фактично не погоджується з діями відповідача під час виконання судового рішення у справі № 520/24995/21.

Колегія суддів також вважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Також, варто зазначити, що зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 після ухвалення судового рішення у справі № 520/24995/21 не отримав жодної виплати, а відтак не погоджується з діями відповідача, вчиненими в межах виконавчого провадження № 69766382, які зумовили закінчення виконавчого провадження до його відкриття. У такому випадку позивач міг звернутися до суду з позовом про визнання протиправними дій виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а не пред`являти новий позов до відповідача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, спір у даній справі є тотожним тому, що був предметом розгляду у справі № 520/24995/21, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Однак, суд першої інстанції у цій справі при вирішенні спору не звернув на це уваги, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а не про закриття провадження у справі.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 по справі №820/4261/18.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 по справі № 520/10545/22 підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 238, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 по справі № 520/10545/22 - скасувати

Прийняти постанову, якою закрити провадження у справі № 520/10545/22 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій