Справа № 160/5457/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2023 року Справа № 160/5457/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Солом`янського районного у м. Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), що полягають у невиплаті грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , починаючи з серпня 2022 року по лютий 2023 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код СДРПОУ: НОМЕР_2 ), здійснити виплату належного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , грошового забезпечення, починаючи з серпня 2022 року по лютий 2023 року;
- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 22.04.2022 він направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . У серпні 2022 з усного дозволу командира позивач відлучився для подання рапорту про звільнення з військової служби, який подано командиру військової частини НОМЕР_1 04.08.2022. Після повернення до військової частини йому усно повідомлено, що він вважається таким, що самовільно залишив військову частину, проте, жодних підтверджуючих документів щодо внесення відомостей до ЄРДР та відкритих кримінальних проваджень за даним фактом не надано. Позивач продовжує проходити військову службу у відповідача, проте, з серпня 2022 року не отримує грошове забезпечення. За серпень отримано 5260,84 грн, що не є співмірним з виплатами з квітня по липень 2022 року. Після вказаної виплати жодних інших виплат з серпня 2022 року по січень 2023 року позивачу не здійснювалось.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Витребувано у військової частини НОМЕР_1 , у строк для надання відзиву на позов, наступні докази:
- довідку про призов та проходження військової служби військовозобов`язаним ОСОБА_3 ;
- інформацію про розмір грошового забезпечення позивача з серпня 2022 року по лютий 2023 року із зазначеннях усіх його складових;
- довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях (із зазначенням місцевості (зони) участі у бойових діях, та кількості днів участі у бойових діях);
- витяги з наказів про залучення до участі у бойових діях;
- витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення з противником, проведення розвідувальних та інших заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації;
- витяги з наказів про залучення до заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації.
Позивачем 19.04.2023 подано до суду відповідь на відзив у якому зазначено, що він не був обізнаний про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини у серпні 2022 року, не ознайомлювався з копіями документів, які стосуються службового розслідування, актом службового розслідування та наказом про результати службового розслідування. Крім того, відповідачем не було доведено в чому полягає порушення ним військової дисципліни, тобто не обґрунтовано причину та підставу застосування такого стягнення. Також наголосив, що військова служба позивача не була призупинена в період з вересня 2022 року по березень 2023 року з огялду на те, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано лише копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2022 № 233 про самовільне залишення позивачем військової частини в пункті дислокації. Однак, жодних доказів самовільного залишення позивачем військової частини не надано, не притягнуто його до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності, не повідомлено про підозру в кримінальному провадженні, не проведено службового розслідування. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для невиплати грошового забезпечення у спірні періоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 постановлено перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/5457/23 за правилами загального позовного провадження.
Представником позивача 21.06.2023 подано до суду клопотання про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 усне клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково.
Витребувано у військової частини НОМЕР_1 , у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали, наступні докази:
- особову справу ОСОБА_1 ;
- довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях у період з 19.08.2022 по 12.03.2023 (із зазначенням місцевості (зони) участі у бойових діях, та кількості днів участі у бойових діях);
- витяги з наказів про залучення позивача до участі у бойових діях у період з 19.08.2022 по 12.03.2023;
- витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення позивача з противником, проведення розвідувальних та інших заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у період з 19.08.2022 по 12.03.2023;
- витяги з наказів про залучення позивача до заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у період з 19.08.2022 по 12.03.2023.
У судовому засіданні 20.07.2023 продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів та відкладено судовий розгляд на 15.08.2023 об 11:00 год.
Представником позивача 14.08.2023 подано до суду письмові пояснення, згідно яких він зазначив, що командиром військової частини НОМЕР_1 та іншими особами, що проводили службове розслідування не дотримано вимог законодавства України під час його проведення, що призвело до порушень прав позивача. Крім того, чинним законодавством України взагалі не передбачено видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби. При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Представником позивача 14.08.2023 подано до суду клопотання про зменшення позовних вимог.
У судовому засіданні 15.08.2023 представником позивача зазначено про подання позовної заяви щодо оскарження правомірності службового розслідування проведеного за фактом самовільного залишення військової частини позивачем у серпні 2022 року.
З метою з`ясування питання щодо відкриття провадження у справі за вищевказаною позовною заявою суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 22.08.2023 о 10:00 год.
Разом з цим, станом на дату ухвалення рішення жодних пояснень щодо звернення до суду за даним фактом позивачем не надано. Крім того, судом самостійно наявність відповідних судових справ у провадженні суду не встановлено.
Представником позивача 22.08.2023 подано до суду клопотання про зменшення позовних вимог, згідно якої просив розглянути позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправними дії уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), що полягають у невиплаті грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , починаючи з 01.08.2022 по 15.08.2022, 19.08.2022 по 31.08.2022, та 01.09.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), здійснити виплату належного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , грошового забезпечення, 01.08.2022 по 15.08.2022, 19.08.2022 по 31.08.2022, та 01.09.2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 заяву представника позивача про зменшення позовних вимог задоволено. Постановлено здійснювати судовий розгляд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.08.2023.
Відповідно до довідки № 1629 від 19.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Калугіної Н.Є. 21.09.2023 на підготовці для підтримання кваліфікації, судове засідання, призначене на 09:45 год 21.09.2023, знято з розгляду. Датою наступного судового засідання визначено 26.09.2023 об 11:00 год.
21.09.2023 відповідачем на електронну пошту суду подано додаткові пояснення не скріплені електронним цифровим підписом.
Частиною 10 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Суд зазначає, що відсутність підпису уповноваженої особи перешкоджає можливості надати оцінку вказаному процесуальному документу через відсутність підтвердження дійсного волевиявлення відповідача, що позбавляє цей документ будь-якої юридичної сили, а тому вказані додаткові пояснення судом не беруться до уваги.
Так, 26.09.2023 від представника позивача подано до суду клопотання у якому він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи провести без участі позивача та його представника. Крім того, просив здійснити розгляд заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.08.2023.
Суд звертає увагу, що ухвалою від 23.08.2023 питання щодо зменшення позовних вимог вже вирішено, заяву представника позивача про зменшення позовних вимог задоволено. Постановлено здійснювати судовий розгляд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.08.2023.
Представником третьої особи 12.06.2023, 17.07.2023, 18.09.2023 та 25.09.2023 подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
З огляду на викладене, розгляд справи по суті здійснено в письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.04.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (призвано за мобілізацією на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 210 від 11.08.2022, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , бойового медика 2 мотопіхотного взводу 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, який з 28 травня 2022 року по 02 червня 2022 року перебував на лікуванні у ВМКЦ ПР, м. Харків, з 02 по 21 червня 2022 року у КНП «Харківський обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», м. Харків, з 22 по 27 червня 2022 року у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1» м. Київ, визнано вважати таким, що 11 серпня 2022 року прибув до пункту постійної дислокації. З 12 серпня 2022 року зараховано на котлове забезпечення військової частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 215 від 16.08.2022, визнано вважати таким, що вибув з пункту постійної дислокації:
4.14. Солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважати таким, що 16 серпня 2023 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації.
Виключено з котлового забезпечення військової частини з 16 серпня 2022 року.
Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 16 серпня 2022 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 218 від 19.08.2022, визнано вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації:
3.21. Солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , який 16 серпня 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації, вважати таким, що 19 серпня 2022 року повернувся до розташування військової частини в пункт постійної дислокації.
З 20 серпня 2022 року зараховано на котлове забезпечення військової частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 233 від 03.09.2022 визнано вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації:
4.11. Солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважати таким, що 02 вересня 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації.
Виключено з котлового забезпечення військової частини з 03 вересня 2022 року.
Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 02 вересня 2022 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 259 від 29.09.2022, визначено, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 29 вересня 2022 року № 219-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 29 вересня 2022 року:
солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 - у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 149 від 13.03.2023 визначено вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії:
1.7. Солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотної о батальйону, який 02 вересня 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації, вважати таким, що 12 березня 2023 року повернувся до розташування підрозділу та приступив до виконання завдань за призначенням.
З 14 березня 2023 року зарахувати на котлове забезпечення військової частини.
З 12 березня 2023 року зарахувати на грошове та речове забезпечення військової частини.
Також вказаним наказом ОСОБА_1 , визнано вважати таким, що з 13 березня 2023 року прийняв справи та посади і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом. Встановлено виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612.
Виплатити надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612.
З метою встановлення наявності кримінальних проваджень, представником позивача направлено запити до ДБР та ТУ ДБР, розташованого у м. Києві.
Відповідно до наданих відповідей, досудове розслідування кримінальних проваджень у яких ОСОБА_1 повідомлено про підозру слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, не здійснюється.
З метою встановлення підстав щодо невиплати грошового забезпечення позивачу представник останнього звернувся із адвокатськими запитами до Військової частини НОМЕР_1 , Солом`янського районного у м. Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248//6 від 04.01.2023, запитувані документи (особова справа, довідки про розмір грошового забезпечення, інформація щодо проведених виплат, довідки про безпосередню участь в бойових діях, медичну картку позивача та інше) в Департаменті відсутні.
Відповідно до листа Солом`янського районного у м. Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки №12 від 02.01.2023, для отримання зазначених документів рекомендовано звернутись до військової частини НОМЕР_1 .
Станом на дату звернення до суду військовою частиною НОМЕР_1 відповіді на запит не надано.
Не погоджуючись з невиплатою грошового забезпечення у спірні періоди ( з урахуванням зменшення позовних вимог), позивач звернувся до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та останній діє і на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Відповідно до п. 8 розділу І Порядку, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до п. 16 розділу І, виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (пункт 5 розділу ХVI Порядку № 260).
Відповідно до п. 17 розділу І вказаного Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Суд наголошує, що зміст позову та підстави звернення позивача до суду фактично зводяться до непогодження позивача із невиплатою грошового забезпечення за періоди з 01.08.2022 по 15.08.2022, 19.08.2022 по 31.08.2022 та 01.09.2022 (поза межами періоду визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину).
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Правова оцінка обставинам щодо самовільного залишення позивачем військової частини, правомірності службового розслідування за вказаним фактом та інші фактичні обставини, які не мають відношення до дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення, судом не досліджуються, та оцінка таким доказам, як таким, що не стосується предмету спору, не надається.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, наказом № 215 від 16.08.2023 позивача визнано таким, що 16.08.2022 самовільно залишив військову частину та виключено з котлового, грошового та речового забезпечення з 16.08.2022.
У подальшому наказом № 218 від 19.08.2022 позивача визнано таким, що 19.08.2022 прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації. З 20.08.2022 зараховано на котлове забезпечення.
У подальшому наказом командира № 233 від 03.09.2022 позивача знову визнано вважати такими, що 02.09.2022 самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації та виключено з грошового та речового забезпечення з 02.08.2022.
Так, відповідно до долученої до відзиву картки особового рахунку ОСОБА_1 з квітня 2022 року по березень 2023 року, у спірні періоди позивач отримав:
- серпень 2022 року нараховано 114450,50 грн (до виплати 112733,74 грн) з яких: оклад за військовим званням 530 грн, посадовий оклад 3000 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 2294,50 грн, премія 7560 грн, винагорода за безпосередню участь в бойових діях 100 000 грн, індексація поточна 1066 грн;
- вересень 2022 року нараховано 6418,59 грн (до виплати 6322,31 грн) з яких: оклад за військовим званням 478,71 грн, посадовий оклад 2709,68 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 2072,45 грн, премія 6828,39 грн, утримання премії - 6828,39 грн, індексація поточна 1157,75 грн;
- жовтень 2022 року нараховано 236,88 грн (до виплати 233,33 грн) з яких: оклад за військовим званням 17,67 грн, посадовий оклад 100 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 76,48 грн, премія 252 грн, утримання премії - 252 грн, індексація поточна 42,73 грн;
З урахуванням положень п. 8 розділу І Порядку № 260 щодо виплати грошового забезпечення у поточному місяці за минулий, позивачу нараховано за серпень - 6418,59 грн, за вересень - 236,88 грн.
Суд наголошує, що позивачу грошове забезпечення у серпні та вересні 2022 року (без урахування періоду самовільного залишення військової частини) нараховано.
Разом з цим, суд також звертає увагу, що щомісячна премія у серпні та вересні 2022 року нарахована, проте, у подальшому з урахуванням пункт 5 розділу ХVI Порядку №260 утримана.
Додаткова винагорода позивачу за серпень та вересень 2022 року не виплачувалась.
Таким чином, відповідач діючи у межах своїх повноважень, враховуючи вимоги Порядку № 260, згідно з яким військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин та вимоги Постанови №168 і п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, згідно з якими не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, обґрунтовано позбавлено позивача права на отримання премії та додаткової винагороди у спірні періоди.
Відповідно до довідки ОК-5 застрахованої особи, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України станом на 09.08.2023, нараховане грошове забезпечення за спірні періоди позивачу виплачено.
З огляду на викладене, зважаючи, що відповідачем проведено нарахування та виплату належного позивачу грошового забезпечення за серпень та вересень 2022 року, а позбавлення позивача премії та додаткової винагороди здійснено за фактами самовільного залишення позивачем військової частини, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 є правомірними, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
Суд зауважує, що накази щодо визнання таким, що самовільно залишив військову частину та зняття з грошового забезпечення позивачем не оскаржувались, а тому з огляду на позовні вимоги, предметом судового розгляду в межах даної справи є правомірність або протиправність невиплати грошового забезпечення та позбавлення відповідних грошових виплат, які не стосуються порядку проведення службового розслідування, а тому такі доводи позивача судом до уваги не беруться.
Суд акцентує увагу на тому, що, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судового витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 26.09.2023.

Суддя Н.Є. Калугіна