Справа № 545/2969/23
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2969/23
Провадження № 2-а/545/96/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Потетій А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що 31.07.2023 року о 10 год. 31 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 341 км + 50 м МОЗ інспектор взводу 2 роти 1 БУПП в Полтавській області УПП лейтенант поліції (далі - Інспектор) (прізвище, ім`я та по-батькові Інспектора не читаються) виніс відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД № 055913 про те, що 31.07.2023 року о 09 год. 38 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 341 км + 50 м МОЗ гр. ОСОБА_1 керував ТЗ (Jeep CHEROKEE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) не маючи права керування ТЗ, а саме: не набування цього права після позбавлення права на керування ТЗ, згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 по справі №3/553/230/2021, чим порушив постанову КМУ №340 та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Керуючись ст. 284 КУпАП прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 гривень.

У пункті 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» зазначено: відео з б/к 470045, відеореєстратор.

У пункті 9 оскаржуваної постанови «Копія постанови мною отримано» зазначено власноручно ОСОБА_1 , що він «не згодний, потребую адвоката».

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

З оскаржуваною постановою ОСОБА_1 не згодний, так як порушено його конституційне право на захист, а також відсутня подія та склад адміністративного правопорушення і викладені обставини в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, а тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.

Інспектор в оскаржуваній постанові зазначає, що ОСОБА_1 позбавлено права керування ТЗ згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 по справі №3/553/230/2021, чим ОСОБА_1 порушив постанову КМУ №340 та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП за що притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідності.

При цьому, зазначені відомості не відповідають дійсності.

По-перше, постанови Ленінського районного суду м. Полтави від

29.03.2021 по справі №3/553/230/2021 не існує.

Існує постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 16.03.2021 р. по справі №553/415/21, провадження № 3/553/230/2021, яка набрала законної сили 29.03.2021.

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави від

16.03.2021 р. по справі №553/415/21, провадження № 3/553/230/2021, яка набрала законної сили 29.03.2021, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200,00 з позбавленням права керування транспортним засобом.

Дана постанова набрала законної сили 29.03.2021 р.

Тобто, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом до 29.03.2022 р.

По-друге, Інспектор зазначає, що ОСОБА_1 порушив постанову КМУ №340. При цьому ніякої конкретизації не зазначено.

Допускаємо, що Інспектор мав на увазі постанову Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами».

По-третє, Інспектор в оскаржуваній постанові зазначає, що ОСОБА_1 порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух». При цьому ніякої конкретизації знову не зазначено.

По-четверте, Інспектор зазначаючи порушення ОСОБА_1 усієї постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», усіх вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 по справі №3/553/230/2021, приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив повністю усю постанову Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», порушив усі вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та порушив постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 по справі №3/553/230/2021, що призвело до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

При цьому, доказів таких порушень ОСОБА_1 та порушень вищевказаних нормативно-правових актів та постанови не надано.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі по тексту Інструкція №1395), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до вимог підпункту 5 п. 5 розділу III Інструкції №1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

ОСОБА_1 позбавлено можливості реалізувати його право на отримання правової допомоги.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Положеннями КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279"1-279'8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Інспектор проігнорував, що при виявленні адміністративного правопорушення та притягненні особи до адміністративної відповідальності складання процесуального документа повинно відбуватись з дотриманням вимог порядку оформлення постанови, які передбачені нормами КУпАП та Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією №1395.

Згідно з вимогами ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Інспектором не було вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Застосований Інспектором алгоритм дій під час розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливив реалізацію ОСОБА_1 прав, регламентованих ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою при розгляді адміністративної справи, так як Інспектор не вжив жодних дій щодо надання можливості йому реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що свідчить про порушення прав ОСОБА_1 та порушення порядку розгляду справи щодо адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2020 р. по справі № 524/9827/16-а.

До того ж, Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Отже, Інспектор порушив завдання щодо розгляду справи, а саме всебічне, повне і об`єктивне дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та порушив права ОСОБА_1 .

Інспектор не надав будь-яких фактичних даних та доказів на основі яких у визначеному законом порядку він встановив наявність адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 .

У судове засідання позивач та його представник адвокат Ковжога О.І. не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Так у відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову вказуючи на те, що думка правопорушника та незгода його з притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Позивач допустив порушення вимог безпеки ДОРОЖНЬОГО РУХУ, а саме: 31.07.2023, о 09 год. 38 хв., на а/д М03, Київ-Харків-Довжанський, 341 км + 50м, керував транспортним засобом JEEP CHEROKEE, номерний знак, НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не набув цього права після позбавлення права керування транспортними засобами, згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтава, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та постанову КМУ № 340 від 08.05.1993 року.

Що стосується порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортнім засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 20 постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 року позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Якщо посвідчення водія, яке вилучено в особи, позбавленої права на керування транспортними засобами, на момент її звернення знищено або втрачено, такій особі видається нове посвідчення водія після складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Також відповідно до Наказу МВС № 515 від 07.12.2009 року, а саме п. 2.31 «Позбавлення осіб права керування транспортними засобами проводиться відповідно до чинного законодавства».

Після закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами посвідчення водія повертаються власникам або після складання іспитів із знань Правил дорожнього РУХУ та навичок керування транспортними засобами проводиться їх обмін. Особам, позбавленим права керування транспортними засобами за керування ними в стані сп`яніння, посвідчення водія може бути повернуто після обов`язкового проходження медичного огляду та складання іспитів із знань Правил дорожнього РУХУ та навичок керування транспортними засобами. При цьому іспит із навичок керування транспортними засобами приймається на транспортному засобі тієї категорії, право на керування яким особу було позбавлено.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 2. cт. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 cт. 126 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 3400 грн.

Обставини по справі та підстави зупинки транспортного засобу.

31.07.2023 року інспектор роти № 1 батальйону УПП Сімонов О. О. разом з інспектором роти № 1 батальйону УПП Дударевською А. А., заступили на чергування, згідно розстановки нарядів екіпаж заступив на патрулювання м. Полтава.

Близько 09 год. 38 хв. поліцейськими було помічено транспортний засіб JEEP CHEROKEE, номерний знак, НОМЕР_1 , що знаходився в орієнтування як транспортний засіб водія якого перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки поліцейські володіли інформацією, що водій вище зазначеного транспортного засобу може вчиняти адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, екіпажем було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу, відповідно до п. З ч. 1 ст. 35 «Закону України про Національну поліцію» (Якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.).

Під час перевірки гр. ОСОБА_1 відповідно до відомчих баз даних МВС було встановлено, що вище вказана особа перебувала в статусі особи позбавленої права керування транспортними засобами за керування транспортними засобами в стані сп`яніння відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтава від 16.03.2022 року, строком на дванадцять місяців.

Також позивач був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.03.2022 року, строком на дванадцять місяців за керування транспортними засобами в стані сп`яніння.

Відповідно до відомчих баз МВС посвідчення водія позивачу не поверталось. Позивач також повідомив, що посвідчення водія, по закінченню строку позбавлення не отримував.

Також під час спілкування з гр. ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, за допомогою приладу «ДРАГЕР», на що гр. ОСОБА_1 відмовився, також відмовився від освідування на стан алкогольного сп`яніння в Полтавському обласному наркологічному диспансері.

В подальшому на водія було складено протокол за ч. 1 ст.130 КУпАП (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції). Даний протокол було передано на розгляд до Полтавського районного суду Полтавської області, справа № 545/2988/23. За результатом розгляду справи гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також було винесено оскаржувану постанову за ч. 2 ст.126 КУпАП (Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин.

Право та порядок використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1 та ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, на відео 1, 2. З зафіксовано Факт керування транспортним засобом та зупинка транспортного засобу JEEP CHEROKEE, номерний знак, НОМЕР_1 .

Потім, на відео 4.ехроrt-nіх86 о 09:41:21 інспектор підходить до водія, за кермом перебуває позивач.

На цьому ж відео, о 09:51:00 інспектор ознайомлює позивача з відеодоказами.

На відео 5. ехроrt-nіх86, о 10:10:20 на запитання інспектора «Посвідчення своє Ви забирали? Є воно у Вас?» «Вилучене воно у Вас?», позивач говорить «Та було!».

Інспектор запитує «Обмеження чи позбавлення?».

Позивач відповідає «На пів РОКУ мене позбавляли!»

Інспектор запитує «А з того моменту Ви права свої забирали?»

Водій відповідає «Не забирав ще!»

До відзиву додається витяг із бази даних Національної поліції, якими інспектор користувалася в ході розгляду справи та якими встановлюється, що позивач ОСОБА_1 перебував в статусі особи позбавленої права керування транспортними засобами також додається витяг, що посвідчення водія ОСОБА_1 було вилучене та знаходиться на зберіганні в ТСН № 5341.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення, поліцейський може використовувати інформацію, отриману з баз даних Національної поліції.

З метою надання до суду належних додаткових доказів, представником УПП 18.08.2023 було надіслано запит до Територіального сервісного центру МВС № 5341 з приводу надання інформацію щодо поновлення гр. ОСОБА_1 в праві керування транспортними засобами, по закінченню строку позбавлення.

25.08.2023 на адресу УПП надійшла відповідь від ТСЦ №5341 від 23.08.2023 №31/16-14-3463, відповідно до змісту якої гр. ОСОБА_1 двічі!!! позбавлено права керування строком на 1 рік: Ленінським районним судом м. Полтава з 29.03.2021 та Полтавським районним судом Полтавської області з 26.03.2021. Також вказано, що після закінчення строку позбавлення гр. ОСОБА_1 для повернення посвідчення водія (поновлення права керування ТЗ) до органів ТСЦ не звертався.

Відтак, станом на 31.7.2023 (момент винесення оскаржуваної постанови) Позивач був особою, яка не мала права керування транспортними засобами, так як не поновила це право після закінчення строку позбавлення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, надано належні та допустимі докази для доведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення. В свою чергу позивач до позовної заяви не додає жодних доказів якими позивач керувався при написанні позовної заяви та які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Що стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

На місці розгляду справи Позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Вище сказане підтверджується також підписом гр. ОСОБА_1 у відповідній графі постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, поліцейським було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи.

Інспектор на бодікамеру було повідомлено, за що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, подальший рух транспортного засобу заборонено. Транспортний засіб було передано тверезому водію.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Відтак, виносячи постанову, поліцейський законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та дотримався всіх передбачених чинним законодавством процедур розгляду справи про адміністративне правопорушення, не порушив жодних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та своїми діями під час розгляду справи сприяв реалізації прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності в повній мірі.

Вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення вказані у ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зміст оскаржуваної постанови повністю відповідає вказаним вимогам, усі обов`язкові реквізити вказані, всі графи постанови заповнені. У постанові чітко описано допущене порушення і є посилання на нормативно-правовий акт, яким передбачено відповідальність за вказане діяння, а саме ч. 2 статті 126 КУпАП.

Також в графі № 7 «До постанови додається» зазначено технічний пристрій, а саме відео з відеореєстратора та відео з нагрудної (портативної) камери № 470045, на який було зафіксовано порушення ПДР та спілкування з водієм. Отже, твердження позивача стосовно відсутності посилання на технічний пристрій, що мають функцію фото- і кінозйомки, на котрий було здійснено відео фіксацію порушення повністю спростовується.

Зважаючи на те, що сторони висловили свою позицію, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

На підставі викладеного суд вирішив провести розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до вимог ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, згідно даних постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 055913, 31.07.2023, о 09 год. 38 хв., на а/д М03, Київ-Харків-Довжанський, 341 км + 50м, керував транспортним засобом JEEP CHEROKEE, номерний знак, НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не набув цього права після позбавлення права керування транспортними засобами, згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтава від 29.03.2021 року по справі №3/553/230/2021, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та постанову КМУ № 340 від 08.05.1993 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортнім засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Крім того, ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Справи, які віднесено до компетенції Національної поліції відповідають вимогам ч. 4 ст. 258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення. Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення з порушенням ПДР на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі "Лучанінова проти України" від 09.06.2011 року (Заява N 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах "Езтюрк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, п. п. 52-54, Series A N 73; "Лауко проти Словаччини" (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, п. п. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі "Рибка проти України" (Rybka v. Ukraine), заява N 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Суд звертає увагу на ту обставину , що уповноважена особа на розгляд адміністративного матеріалу, в даному випадку інспектор патрульної поліції, при розгляді матеріалу та складенні постанови за її наслідками взагалі не роз`яснила особі, щодо якої розглядався матеріал- ОСОБА_1 права особи передбачені ст.268 КУпАП зокрема і на можливість скористатись послугами адвоката чи іншого фахівця в галузі права, які повинні роз`яснюватись особі на початку розгляду матеріалу.

Як встановлено судом, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав інспектору патрульної поліції, яка проводила розгляд матеріалу, відповідне клопотання, а саме зазначивши про цю обставину письмово в оскаржуваній постанові.

Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вказані обставини є такими, що підтверджують законність та обгрунотованість позовних вимог, а тому вони підлягають до задоволення, а тому слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі серії БАД № 055913 від 31.07.2023 року складену стосовно позивача, що у свою чергу відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі по адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 77, 241-246 КАС України, ст. ст. 122 ч. 1, 126, 247, 259-263, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Конституцією України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати як незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 055913 від 31.07.2023 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400,00 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при проголошенні у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Г. Потетій