Справа № 600/3759/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 вересня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3759/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., секретаря судового засідання Бошкової П.М., представника позивача Шевченка М.М. та представника відповідача Теутуляк С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 19.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 13.02.2020 р.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 р.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 р.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Так, зокрема, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року клопотання відповідача про залишення позову, в частині позовних вимог, задоволено частково. Залишено без розгляду адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 року. В решті клопотання відмовлено.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернівецькій області на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року.

В подальшому, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.05.2022 року визнано поважними причини пропуску та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом. Відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Продовжено розгляд справи.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 19.09.2019. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 10000 грн згідно з квитанцією №0.0..1 від 11.08.2021.

Додатковим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 в частині податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на додану вартість на загальну суму 7 513 354,59 грн.

Постановою Верховного Суду від 09.08.2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року, додаткове рішення від 30.08.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного від 14.12.2022 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Як вбачається з указаної постанови Верховного Суду, судом касаційної інстанції перевірялося дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, під час вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду, встановлених статтею 122 КАС України.

Так, у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 року міститься такий висновок: «З огляду на обмежений обсяг процесуальних повноважень Верховного Суду та на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив й не встановив ті фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення позовних вимог, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції».

Водночас зазначено: «при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом судам слід перевірити такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики та чи є підстави вважати, що позивачем при зверненні до суду було допущено необґрунтовані зволікання».

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, матеріали адміністративної справи №600/3759/21-а передано на розгляд головуючому судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року дану справу прийнято до провадження, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В ході підготовчого провадження відповідачем, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду у постанові від 09.08.2023 року, подано клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

У підготовчому судовому засіданні 26.09.2023 року представник відповідача підтримав подане клопотання. Натомість представник позивача щодо його задоволення заперечував, вказавши про безпідставність та необґрунтованість позиції податкового органу. Водночас, окрім раніше наведених доводів щодо причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, ним вказано, що позивач протягом тривалого часу перебувала за межами України, що також унеможливлювало подання цього позову до суду в межах строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України, з огляду на позицію відповідача про їх пропушення.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, заслухавши доводи представників сторін та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, враховуючи наведені вище судові рішення у цій справі, постановленні при її розгляді в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, суд, перш за все, звертає увагу на те, що з огляду на наявність не скасованої в апеляційному порядку ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року, яка набрала законної сили, про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Чернівецькій області №№Ф від 17.09.2019 року, предметом судового розгляду при новому розгляді справи є такі рішення податкового органу: податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 19.09.2019 р.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.; рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.09.2019 р.; рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 13.02.2020 р.; податкова вимога Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 р.

З матеріалів справи вбачається, що з цим позовом про оскарження указаних рішень податкового органу позивач звернулася до суду 10.08.2021 року.

Так, частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яка відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України може бути подана в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, на час виникнення спірних відносин та звернення до суду з позовом) визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами цієї справи те, що 27.02.2020 р. ОСОБА_1 оскаржувала до Чернівецького окружного адміністративного суду податкові повідомлення - рішення №001271304 від 19.09.2019 року; № від 19.09.2019 року; № від 17.09.2019 року; № від 17.09.2019 року; № від 17.09.2019 р. (адміністративна справа №824/296/20-а). Однак 19.03.2021 р. вказаний позов повернуто позивачу.

13.04.2020 р. ОСОБА_1 зверталася з адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду (адміністративна справа № 824/493/20-а), в якому оскаржувала, окрім податкових повідомлень - рішень №001271304 від 19.09.2019 року; № від 19.09.2019 року; № від 17.09.2019 року; № від 17.09.2019 року; № від 17.09.2019 р., також і рішення № від 13.02.2020 р. та вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1405-54 від 31.03.2020 р. Однак позовна заява була залишена судом без розгляду 29.01.2021 року з підстав невиконання вимог ухвали суду.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до судової практики, яка була сформована на момент указаного вище оскарження податкових повідомлень-рішень та вимоги, строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становив 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, яке оскаржено (постанова Верховного Суду від 03.04.2020 р. у справі №2540/2576/18).

Отже, на момент коли позивач звертався до суду вперше про оскарження спірних у цій справі рішень, строк на їх оскарження становив 1095 днів і ним було дотримано строки звернення до суду, а тому позивач мав правомірні сподівання на розгляд судом його позову в межах цього строку.

Однак 26.11.2020 р. Верховний Суд у справі №500/2486/19 відступив від позиції про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №2540/2576/18, та вказав, що оскаржити податкове повідомлення-рішення можна протягом шести місяців, а після адміністративного оскарження можна оскаржити протягом одного місяця після дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Як вбачається зі змісту поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, твердження податкового органу про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.11.2020 року по справі №500/2486/19.

Втім, вирішуючи назване клопотання, суд звертає увагу і на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 року по справі №140/1770/19 міститься такий висновок щодо застосування статті 102 та 56 Податкового кодексу України (пункт 99 судового рішення): «Строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56)».

При цьому у пункті 101 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 року по справі №140/1770/19 зазначено про те, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Отже, Великою Палатою Верховного Суду фактично констатовано, що строк давності у 1095 днів поширюється і на право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Таким чином, беручи до уваги наведену вище позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 56.18 статті 56 та статті 102 Податкового кодексу України в питанні оскарження платником податків у суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, а також враховуючи те, що на момент, коли ОСОБА_1 вперше звернулася до суду з позовом про оскарження указаних вище рішень контролюючого органу, строк на їх оскарження згідно позицій суду касаційної інстанції також становив 1095 днів і позивач мала правомірні сподівання на розгляд судом її позову в межах цього строку, то суд приходить до висновку про те, що даний позов подано до суду (10.08.2021 року) з дотриманням строку звернення до суду, тобто в межах строку 1095 днів.

Відтак, твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом суд відхиляє. Як наслідок, його вимога про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, надаючи оцінку твердженням відповідача про неповажність причин, які зумовили, на його думку, звернення до суду з цим позовом з пропуском строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а також твердженням позивача, наданими у зв`язку з позицією відповідача про пропуск строку звернення до суду з даним позовом, та одночасно на виконання вимог постанови Верховного Суду від 09.08.2023 року по цій справі, суд вважає за необхідне зазначити і таке.

Судом встановлено, що у подальшому (тобто після повернення судом позову у справі №824/296/20-а та залишення судом без розгляду позову у справі №824/493/20-а) позивачем вживались заходи для повторного звернення до суду з даним позовом, а саме: 17.06.2021 р. до суду надійшов позов (адміністративна справа №600/2707/21-а), який 22.06.2021 р. залишено руху, а 15.07.2021 р. повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням недоліків позову; 20.07.2021 р. до суду надійшов позов (адміністративна справа №600/3344/21-а), який 22.07.2021 р. залишено руху, а 06.08.2021 р. повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків позову; 10.08.2021 р. до суду надійшов цей позов (адміністративна справа №600/3759/21-а).

Таким чином вбачається, що з моменту першого звернення до суду з даним позовом, а також до і після зміни судової практики Верховним Судом (постанова від 26.11.2020 року справа № 500/2486/19) позивачем вживалися активні дії щодо своєчасного оскарження до суду спірних рішень податкового органу.

Суд враховує також і те, що повернення/залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в адміністративних справах №824/296/20-а, №824/493/20-а, №600/2707/21-а, №600/3344/21-а, № 824/493/20-а відбулось через технічні недоліки позовної заяви, а не з причин пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи указані обставини, оскільки звернення раніше позивача до суду із позовом про оскарження спірних у цій справі рішень податкового органу відбулося до змін судової практики Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 р. у справі №500/2486/19, на яку і посилається відповідач у поданому клопотанні про залишення позову без розгляду, та під час якого строк звернення до суду з позовом про оскарження рішень податкового органу становив 1095 днів, то, на переконання суду, наведені позивачем у зв`язку з указаною позицією відповідача причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом дійсно є поважними. Такі фактично не залежали від волі позивача, а її дії були спрямовані на сумлінне та добросовісне виконання вимог закону щодо своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Зворотного відповідачем суду при розгляді клопотання про залишення позову без розгляду не доведено.

При цьому суд в контексті позиції податкового органу зауважує, що зміна судом касаційної інстанції правової позиції щодо строку оскарження рішень, прийнятих податковим органом, не може бути підставою для позбавлення особи права на звернення до суду.

Крім цього, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Так, у справі Bellet v. France рішення від 04 грудня 1995 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

З огляду на викладене та керуючись статтями 122, 123, 180, 181, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Ухвала у повному обсязі складена 26.09.2023.

Суддя О.П. Лелюк