Справа № 538/831/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 р. Справа № 538/831/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Бондарь В.А., м. Лохвиця, Полтавська область, повний текст складено 01.08.23 по справі № 538/831/23

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги , Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги, Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області (надалі також - відповідачі), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність керівника Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - Олени Павлівни Ващилко ;

- визнати протиправною бездіяльність працівників Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області Соколова Сергія Андрійовича, Тутової Ніни Григорівни ;

- стягнути з Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги моральну шкоду в розмірі суми мінімальних заробітних плат в період з 24.09.2020 до ухвалення рішення судом.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 26 квітня 2023 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2023 року ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.04.2023 по справі № 538/831/23 скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди направлено до Лохвицького районного суду Полтавської області для продовження розгляду справи.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачу надано строк протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків та запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом конкретизування у прохальній частині позову, у чому безпосередньо полягає бездіяльність зазначених ним суб`єктів владних повноважень, з вимогами про визнання якої протиправною позивач звернувся з позовом у цій справі.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 01.08.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем виконано вимоги ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року, позовні вимоги викладено у достатній мірі для ефективного захисту його порушених майнових та немайнових прав. Вказує, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви не містить будь-яких обґрунтувань щодо підстав такого повернення, суд першої інстанції не проаналізував усунення недоліків позовної заяви та не зазначив, в чому полягає перешкода у відкритті провадження у справі.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами статті 11 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 160 КАС.

Частиною першою статті 160 КАС визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС у позовній заяві зазначається ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною другою статті 169 КАС визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З матеріалів справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом конкретизування у прохальній частині позову, у чому безпосередньо полягає бездіяльність зазначених ним суб`єктів владних повноважень, з вимогами про визнання якої протиправною позивач звернувся з позовом у цій справі.

27.07.2023 представником позивача через систему «Електронний суд» направлено до суду першої інстанції позовну заяву з уточненими позовними вимогами, які сформульовано таким чином:

- визнати протиправною бездіяльність керівника Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - Олени Павлівни Ващилко , яка полягає в незабезпеченні ОСОБА_1 права на якісну правову допомогу та доступу до правосуддя, нездійсненні заміни адвоката, вбачаючи конфлікт інтересів між клієнтом та призначеним адвокатом;

- визнати протиправною бездіяльність працівників Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області Соколова Сергія Андрійовича , Тутової Ніни Григорівни , яка полягає в незабезпеченні ОСОБА_1 права на якісну правову допомогу та доступу до правосуддя;

- стягнути з Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги моральну шкоду в розмірі суми мінімальних заробітних плат в період з 24.09.2020 до ухвалення рішення судом.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк позивачем вимоги ухвали суду від 19 липня 2023 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху - не усунуто.

При цьому, суд першої інстанції, ставлячи питання про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву, підставою невідповідності позовної заяви вимогам статті 160 КАС зазначив те, що позивач не конкретизував у прохальній частині позову, у чому безпосередньо полягає бездіяльність зазначених ним суб`єктів владних повноважень, з вимогами про визнання якої протиправною позивач звернувся з позовом у цій справі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому КАС не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини справи в установлений законом спосіб.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Із уточненої позовної заяви (а.с. 139 - 153) вбачається, що вона містить прохальну частину, у якій позивачем конкретизовані позовні вимоги, зазначено у чому безпосередньо полягає бездіяльність зазначених ним суб`єктів владних повноважень, з вимогами про визнання якої протиправною позивач звернувся з позовом у цій справі, до первісної позовної заяви (а.с. 1-16) додано докази, які він уважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що приписами ч. 4 ст. 9 КАС України визначений обов`язок суду вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З урахуванням приписів ч. 4 ст. 9 КАС України збір доказів з метою всебічного розгляду справи є прямим обов`язком суду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 812/1926/17.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.

Отже суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем уточненої позовної заяви і доданих до первісної позовної доказів.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на передчасність прийняття оскаржуваної ухвали також з огляду на те, що судом першої інстанції не з`ясовано остаточно питання предметної підсудності цієї справи.

Так, ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 26 квітня 2023 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2023 року ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.04.2023 по справі № 538/831/23 скасовано, справу направлено до Лохвицького районного суду Полтавської області для продовження розгляду справи.

Скасовуючи ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.04.2023 по справі № 538/831/23, Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 09 червня 2023 року вказав, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, з метою визначення предметної підсудності справи, суд першої інстанції повинен з`ясувати зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (з огляду на посилання позивача на приписи п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України).

Колегія суддів зауважує, що питання визначення предметної підсудності справи є першочерговим, переважно перед іншими питаннями та клопотаннями, які підлягають вирішенню при вирішенні питання про відкриття провадження, оскільки вирішення інших питань має здійснюватися виключно належним судом, а порушення правил підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому - оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Колегія суддів уважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали надмірно формально розтлумачено норму процесуального закону, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав неусунення недоліків позовної заяви, що не відповідає дійсним обставинам справи.

За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до цього суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.08.2023 по справі № 538/831/23 - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - направити до Лохвицького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк