Справа № 133/90/23
Суддя: Пєтухова Н. О.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/90/23

13.09.2023

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Виростка А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Національної поліції у Вінницькій області серії БАД № 679918 від 03.01.2023 про адміністративне правопорушення по ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 122 КупАП відносно ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постановою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, серії БАД № 679918 від 03.01.2023, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю освітлення заднього номерного знаку в темну пору доби, а також за зупинку на вимогу працівників поліції ближче десяти метрів зони дії дорожнього знаку «Пішохідний перехід». Однак позивач не згоден з відповідною постановою, вважає її протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що в оскаржувані постанові зазначено про відсутністю освітлення заднього номерного знаку, що не відповідає дійсності, оскільки відповідне освітлення працювало і давало змогу у повній мірі ідентифікувати номерний знак транспортного засобу. ОСОБА_1 стверджує, що перед початком руху ним було ретельно перевірено належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу, у тому числі заднього номерного знаку, який освітлювався. Працівниками поліції було повністю проігноровано відповідні зауваження, жодних доказів, щодо відсутності освітлення номерного знаку під час розгляду справи продемонстровано не було. Вказане, свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення а відтак можливості притягнення його до відповідальності. Також позивач вказує, що поліцейським не було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення та не було роз`яснено прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП. Поліцейський не представився як особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснив особі, яка бере участь у розгляді справи, її права і обов`язки, зокрема право на правничу допомогу, не заслухав її пояснень, не дослідив докази вчинення правопорушення. Тому такими діями інспектор поліції порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Стосовно порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 зазначає, що зупинка транспортного засобу відбулася на вимогу працівників поліції. Вказана зупинка мала характер екстреної зупинки, здійсненної в стані крайньої необхідності, яка передбачена ст. 17 КУпАП, що узгоджується з практиком постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а. При цьому, подальший рух транспортного засобу, міг бути розцінений працівниками поліції як невиконання водієм вимог про зупинку (ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Окрім того, при розгляді адміністративної справи, жодних доказів щодо відповідного порушення працівниками поліції не було надано. Провина позивача у скоєнні даних правопорушень жодними доказами не доведена, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2023 позов залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.02.2023 на адресу суду, через канцелярію суду, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним.

03.01.2023 інспектором СРПП ВП № 2 Козятинського РВП ГУНП у Вінницькій області Шевчуком Василем Олександровичем було винесено постанову серії БАД № 679918 та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 cт. 121-3, ч.1 cт. 122 КУпАП ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю освітлення заднього номерного знаку в темну пору доби, а також зупинку на вимогу працівників поліції ближче 10 м зони дії дорожнього знаку «Пішохідний перехід». Вказане адміністративне правопорушення підтверджується винесеною постановою та наявним відеозаписом. ГУНП вважає, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та спосіб, що передбачений законодавством України. Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КУпАП. ОСОБА_1 на момент зупинки та під час спілкування було роз`яснено його права відповідно до ст. 268 КУпАп та ст. 63 КУ. Відеозаписом нагрудної камери інспектора СРПП BП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Шевчука Василя Олександровича, зафіксовано технічне порушення та зупинку т.з. на пішохідному переході, що підтверджує порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП, п. 2.9.в. ПДР, та порушення вимог ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме п. 15.9.г. Правил ПДР, зупинка на вимогу працівників поліції ближче 10 метрів дії знаку «Пішохідний перехід». ГУНП у Вінницькій області наголошує, що постанова про накладання адміністративного стягнення серії БАД №679918 від 03.01.2023, винесена у межах наданих інспектору повноважень і під час виконання службових обов`язків у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідач зазначає, що доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР встановлює наявність адміністративного правопорушення. ГУНП зазначає, що обставини вчинення правопорушення підтверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності, а тому просили відмовити у задоволенні позову.

21.02.2023 на адресу суду, через канцелярію суду, від позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована наступним.

Позивач зазначає, що наданим до справи відеозаписом не зафіксовано факту відсутності освітлення номерного знаку. Відеозапис (два відео файли), здійснений бодікамерою, не містять запису самої події адміністративно правопорушення - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів. З вказаного відеозапису не вбачається, що працівником правоохоронного органу було продемонстровано відеозапис порушення при розгляді справи, також працівник поліції відмовився надати відповідний відео доказ на вимогу позивача. Крім того, відеозапис, який міститься на DVD-диску має декілька окремих коригованих частин, тобто не вівся безперервно. ОСОБА_1 зазначає, що наданий відеозапис не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України, оскільки до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який є оригіналом такого електронного доказу. А надана до суду копія зазначеного відео доказу повинна бути засвідчена електронним цифровим підписом. Вважає, що ним не було вчинено будь-яких порушень правил дорожнього руху, за які можливо було зупинити транспортний засіб, у зв`язку із чим всі вимоги працівника поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні відповідних адміністративних правопорушень.

У судовому засіданні позивач підтвердив доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов та скасувати постанову серії БАД № 679918 від 03.01.2023.

Представник позивача адвокат Виростко А.В. зазначив, що з відеозапису, доданого до матеріалів справи чітко вбачається, що номерний знак т.з. яким керував ОСОБА_1 освітлювався належним чином, а тому зауваження працівників поліції з цього приводу є абсолютно не обґрунтованими. Також вказав, що зупинка т.з. ОСОБА_1 була здійснена в стані крайньої необхідності та на вимогу працівників поліції.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився; причини неявки суду не повідомив; про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 15.02.2023.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 679918 від 03.01.2023, 03.01.2023 о 23:20 год в м. Козятині по вул. Куліковського, водій ОСОБА_1 керував т.з. ВАЗ 21109, д.н.з. НОМЕР_1 , в якого не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби, та під час зупинки на вимогу працівників поліції здійснив зупинку ближче 10 метрів до зони дії д/з «Пішохідний перехід», чим порушив п.п. 2.9.в., 15.9.г. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн.

Також додано диск з відеозаписом.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.

Відповідно до ст.283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.278 КУпАП України, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст.23 ЗУ "Про національну поліцію", у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП настає за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

З наданого відповідачем відеозапису не вбачається, що номерний знак транспортного засобу позивача не освітлювався належним чином та його неможливо було ідентифікувати на відстані 20 метрів, тому, на думку суду, порушення п.2.9.в ПДР, ч. ст. 121-3 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 об`єктивно доказами не підтверджено, тому оскаржувана постанова в цій частині є незаконною та підлягає скасуванню. Фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, викладені у постанові відносно позивача, при розгляді справи в суді не знайшли свого підтвердження достатніми допустимими та належними доказами, що відповідало б стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення у практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема,у справі «Коробов проти України».

Таким чином, відповідач свої обов`язки визначені ч. 2 ст.72 КАС України не виконав, жодними доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не довів.

Хоча інспектор Шевчук В.О. діяв у межах наданих йому повноважень при прийнятті рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру, проте не встановив всіх обставин, що мають значення для його прийняття, не підтвердив доказами порушення позивачем п. 2.9.в. ПДР України, а оскаржувана постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ - за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в ній.

Тому суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену Конституцією України та КУпАП, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у цій частині, - закриттю.

Що стосується постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ні Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 N 1395 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року) передбачено, що повноваження з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення покладено на поліцейських підрозділів патрульної поліції та поліцейських, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Таким чином, інспектор діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до законодавства.

Твердження позивача щодо відсутності розгляду справи та не роз`яснення йому його прав спростовується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, який долучено до матеріалів справи. Порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем, на яке посилається позивач як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, не впливає на суть вчиненого правопорушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Судом не встановлено порушень з боку інспектора вимог ст.278,279 КпАП України, з урахуванням вимог ч. 2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунгктом 15.9.г ПДР визначено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Зі змісту постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 на вимогу інспектора здійснив зупинку ближче 10 метрів до зони дії д/з «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9.г. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач та його представник при обгрунтуванні позиції захисту в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КупАП в оскаржуваній постанові посилалися на те, що з відеозапису чітко видно, що номерний знак т.з. яким керував позивач освітлюється, і судом вказана обставина була прийнята до уваги, а постанова в цій частині скасована. Тому посилання позивача, на те, що відео з реєстратора наданого відповідачем не є належним доказом створює протиріччя у поясненнях ОСОБА_1 та вказує на той факт, що останній намагається таким чином уникнути відповідальності.

Щодо твердження позивача про те, що з вказаного відеозапису нагрудної боді камери поліцейського не вбачається, що ним на вимогу ОСОБА_1 було продемонстровано відеозапис порушення при розгляді справи, суд звертає увагу на те, що працівником поліції було роз`яснено позивачу, що він позбавлений технічної можливості зафіксувати на відео факт демонстрації відео з зафіксованим на реєстраторі порушенням, оскільки для цього йому необхідно вимкнути бодікамеру.

Твердження позивача, що відеозапис має декілька окремих коригованих частин і не вівся безперервно та у повному стані є необґрунтованим, оскільки оглянуте у судовому засіданні відео є логічним та послідовним,та відображає обставини справи.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами статті 40 вищезазначеного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто вищевказані норми законодавства надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення, а тому доводи позивача в частині не належності відео доказів є необґрунтованими.

З оглянутого та дослідженого в судовому засідання диску чітко вбачається, що ОСОБА_1 зупинився безпосереднього біля знаку «Пішохідний перехід». Його посилання з приводу того, що це була екстрена зупинка здійснена в стані крайньої необхідності не береться судом до уваги, оскільки відповідно до п. 2.4 ПДР водій на вимогу працівника поліції України зобов`язаний зупинитися з дотриманням приписів правил дорожнього руху, а не діяти в порушення вимог закону. Зупинка на вимогу поліції не є небезпечною обставиною, яка потребує усунення шляхом порушення закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_1 при зупинці транспортного засобу не були вчинені в стані крайньої необхідності.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт зупинки з порушенням правил ПДР, а саме - в зоні дії дорожнього знаку «Пішохідний перехід».

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Натомість відповідачем повністю доведено, що винесена постанова в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 сть. 122 КУпАП є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що порушення позивачем Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами, при цьому відповідач надав докази правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №679918 від 03.01.2023 є правомірною та не підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 75, 76, 77, 99, 286 КАС України, ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 287, 288 КУпАП,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 679918 від 03.01.2023 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення в цій частині - закрити.

В решті постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 679918 від 03.01.2023 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 268,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 13.09.2023