Справа № 600/3214/23-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3214/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військової частина НОМЕР_2 ), третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною відмови та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військової частини НОМЕР_2 ), третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_3 , в якому, з урахуванням уточненого позову - просив:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 , у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітніх дітей до військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що є батьком двох неповнолітніх дітей, який останній виховує самостійно, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вважає протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту про звільнення його з військової служби, оскільки у випадку останнього існують обставини, передбачені п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову служби", норми якої поширюються на позивача.

Крім того, звертав увагу суду на те, що право позивача на звільнення у зв`язку із здійсненням виховання дітей до 18 років кореспондується із обов`язком військової частини НОМЕР_1 розглянути у встановленому порядку рапорт позивача та направити його військовій частині НОМЕР_2 , яка в свою чергу зобов`язана звільнити останнього із військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ними у відповідності до законодавства та в межах наявних підстав було правомірно відмовлено позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

25 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника позивача у якому він просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 . Вказує на те, оскільки рішенням суду встановлено факт, що має юридичне значення в порядку ст.293 ЦПК України, відсутня необхідність у доказуванні факту здійснення самостійного виховання та утримання позивачем своїх неповнолітніх дітей.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у Збройних Силах України, з 26 лютого 2022 року в складі військової частини НОМЕР_4 , з 13 березня 2023 року по теперішній час - в складі військової частини НОМЕР_3 , призваний за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_5 .

15.02.2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в справі №722/308/23 прийняв рішення, яким задовольнив спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

Зокрема, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 15.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за №2114.

Встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зазначеним рішенням встановлено, що сторони з 2019 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, ОСОБА_2 проживає з іншим чоловіком, фактично створивши нову сім`ю, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін.

Окрім цього, у справі судом також констатовано, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітніх дітей, які проживають та перебувають на утриманні батька, оскільки згідно договору, укладеного 18.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Макєєвою Н.В., сторони визначили з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

З досліджених судом письмових доказів встановлено, що малолітні діти з 2021 року повністю перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються витягами з реєстру територіальної громади про місце реєстрації дітей, актом від 18.01.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, довідкою класного керівника ЗОШ №25 від 19.01.2023 року, довідкою сімейного лікаря КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги РОША від 18.01.2023 року та визнані в даному рішенні суду сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

22 березня 2023 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 про звільнення його з військової частини на підставі п.п.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітніх дітей з метою забезпечення належного догляду за ними. До рапорту було додано нотаріально посвідчені копії документів, зокрема: нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку №452569-1 від 22.05.2023 р.

Зазначений вище рапорт був погоджений командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною відміткою на рапорті.

05 квітня 2023 року рапорт з додатками та клопотанням про звільнення направлено до військової частини НОМЕР_1 та до вищого командування Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття відповідного рішення.

15 травня 2023 року представник позивача направив рапорт, підписаний позивачем до вищого командування - військової частини НОМЕР_2 . До рапорту було долучено нотаріально посвідчені копії документів, зокрема: нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку № 452569-1 від 22.03.2023 р.

З метою отримання точної інформації щодо стану розгляду рапорту та прийнятого рішення, представником позивача направлено адвокатські запити на ім`я командирів військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

16.05.2023 року листом командира військової частини НОМЕР_9 нт повідомлено про те, що за результатами розгляду рапорту та наданих до нього документів - відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.

16.06.2023 року представником позивача в інтересах позивача повторно направлено до військової частини НОМЕР_2 аналогічний пакет документів, а саме: рапорт складений та підписаний ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітніх дітей, нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; нотаріально посвідчену копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.02.2023 р.; довідку про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано в житловому будинку №452569-1 від 22.03.2023 р.

Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому (в т.ч. і наданий час) продовжено.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації. При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, та матеріалами справи підтверджено, що останнім подавався рапорт з наведеним переліком документів, які підтверджують підстави звільнення з військової служби. Позивач рапортом клопотав про його звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В даному випадку, звільнення з військової служби унормовано вимогами статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до положень пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Як зазначалось вище, позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації та самостійно виховує дітей віком до 18 років (самостійно здійснює догляд та виховання), при цьому не бажає продовжувати військову службу, що констатується останнім згідно поданого рапорту.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що позивач підлягає звільненню з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відмова у звільненні із військової служби є протиправною, оскільки заявник відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення колегія суддів враховує наступне.

Абзац 12 п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу дозволяє дійти висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення) закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право на їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином слідує, що право позивача на звільнення у зв`язку із здійснення виховання дитини (дітей) віком до 18 років кореспондується із обов`язком відповідача - військової частину НОМЕР_1 розглянути у встановленому порядку рапорт позивача та направити його відповідачу військовій частині НОМЕР_2 , яка в свою чергу зобов`язана звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку у відповідача немає дискреційних повноважень, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин. Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним та не суперечить закону.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки позивач самостійно виховує дітей віком до 18 років.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року, відповідає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.