Справа № 520/17692/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 вересня 2023 р. справа № 520/17692/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_6) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_4 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги на членів його сім`ї - дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу на членів його сім`ї - дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.03.2023 по день фактичної виплати належних сум підйомної допомоги на членів його сім`ї.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у різних військових підрозділах, у тому числі, у в/ч НОМЕР_2 , звідки звільнився з лав ЗСУ за станом здоров`я, згідно наказу №83 від 24.03.2023. 13.01.2023 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 рапортом з приводу виплати підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, до якого було надано весь необхідний пакет документів. Вказаний рапорт було зареєстровано відповідачем 13.01.2023 за №337, що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції на рапорті. Відповідно до довідки відповідача №3284 від 12.06.2023 грошове забезпечення позивача обчислювалось з наступних складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія. У свою чергу, з довідки відповідача №3283 від 12.06.2023 про детальні види нарахувань при звільненні вбачається, що усього позивачу за його рапортом було виплачено 19144,31 грн. підйомної допомоги лише йому, за наказом в/ч від 20.03.2023 року №278. Водночас, його рапорт в частині, що стосується виплати підйомної допомоги на членів його сім`ї - дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця відповідачем вирішено не було як під час проходження військової служби у відповідача, так і при звільненні з військової служби. З зазначеного вбачається протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні з позивачем остаточного розрахунку при звільненні та виражається у не виплаті сум підйомної допомоги на членів його сім`ї - дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що з 17.05.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . В подальшому, він був виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 із залишенням у списках військової частини НОМЕР_2 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.02.2023 позивач виведений з розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 та продовжив проходити службу у військовій частині НОМЕР_2 . Станом на день подання рапорту, 13.01.2023, військова частина НОМЕР_2 перебувала за місцем офіційної реєстрації у м. Куп`янськ. Згідно наданої довідки від 27.12.2022, фактичне місце проживання позивача зареєстроване у м. Харків. 15.01.2023 військова частина НОМЕР_2 отримала наказ про переміщення до нового місця дислокації - АДРЕСА_6. Відповідач зазначає, що переїзд членів сім`ї ОСОБА_1 слід кваліфікувати як власне волевиявлення на переміщення по території України на свій власний розсуд. На підставі викладеного, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що вказані у відзиві твердження відповідача є його суб`єктивною думкою, яка не ґрунтується на приписах законодавства та не підтверджена жодними доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 11.01.2022 проходив військову службу у АДРЕСА_7, звідки вибув на підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 31.12.2021 №357, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера відділу логістики штабу управління регіонального управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

В подальшому, до 16.05.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .

17.05.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 позивач призначений на посаду офіцера групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 . Для проходження служби прибув у м. Харків, про що вказано у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 16.05.2022 №166.

Як зазначено відповідачем у відзиві, станом на 13.01.2023 військова частина НОМЕР_2 дислокувалась у АДРЕСА_5.

13.01.2023 ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 про виплату підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, до якого було надано необхідний пакет документів, який зареєстровано відповідачем 13.01.2023 року за №337, що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції на рапорті.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.03.2023 №83, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку та виключено зі списків особового складу і всіх видів грошового забезпечення з 24.03.2023.

Як вбачається із грошового атестату №44 позивача та довідки військової частини НОМЕР_2 №3283 від 12.06.2023 при звільненні позивачу за його рапортом виплачено 19144,31 грн. підйомної допомоги за наказом військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2023 №278.

При цьому, підйомна допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, а саме на дружину та доньку позивача, відповідачем виплачено не було.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду для вирішення спору.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу вимог ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч. 3 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Більш детально порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги регламентується Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» (далі - Порядок №45).

Відповідно до пункту 1 Порядку №45, у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Пунктом 2 Порядку № 45 визначено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає: на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду; на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів; на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.

Розмір підйомної допомоги обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця (розташованому поблизу місця служби військовослужбовця).

Відповідно до положень п. 3 Порядку №45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат. У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини). Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Підйомна допомога також виплачується військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу (пп. 1 п. 4 Порядку №45).

Згідно з п. 5 Порядку №45 підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

У разі необхідності командир, який видає наказ про виплату відповідної допомоги, може організувати перевірку достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби.

Для цього його наказом створюється комісія з перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби.

Результати оформлюються актом перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби (за формою, визначеною в додатку до цього Порядку).

Пунктом 6 Порядку №45 визначено, що підйомна допомога та добові виплачуються на членів сім`ї військовослужбовця, які на дату їх приїзду на нове місце служби військовослужбовця зазначені в його особовій справі, а саме:

на дружину (чоловіка) незалежно від віку і працездатності, шлюб з якою (яким) зареєстрований до дати прибуття військовослужбовця на нове місце служби або прийому (призову) на військову службу за контрактом (призовом);

на дітей військовослужбовця і його дружини (чоловіка), у тому числі усиновлених, які не досягли повноліття (в тому числі непрацездатних незалежно від віку);

на непрацездатних батьків або усиновителів військовослужбовця та його дружини (чоловіка).

Поняття "непрацездатні" визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 7 Порядку №45 підйомна допомога та добові у разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця також виплачуються:

1) після прийому військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за контрактом;

2) у разі призначення військовослужбовців після закінчення військових навчальних закладів на посади у військові частини в населеному пункті за місцем дислокації цього військового навчального закладу, якщо члени сім`ї не переїжджали до військовослужбовця в період його навчання у цьому військовому навчальному закладі;

3) якщо члени сім`ї переїхали у зв`язку зі службовими переміщеннями військовослужбовців не безпосередньо на нове місце їх служби, а до інших розташованих поблизу місця служби населених пунктів. У разі переїзду членів сім`ї із зазначених пунктів безпосередньо до місця служби військовослужбовців підйомна допомога вдруге не виплачується.

Підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу) (п. 8 Порядку №45).

Згідно з п. 12 Порядку №45 наказ про виплату підйомної допомоги та добових на військовослужбовця та членів його сім`ї готується службою персоналу військової частини.

Пунктом 13 Порядку №45 визначено, що виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що підйомна допомога на членів сім`ї військовослужбовця, зокрема, на дружину незалежно від віку і працездатності, шлюб з якою зареєстрований до дати прибуття військовослужбовця на нове місце служби та на дітей військовослужбовця і його дружини, які не досягли повноліття, виплачується тим військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має дружину - ОСОБА_2 , шлюб з якою зареєстрований до дати прибуття військовослужбовця на нове місце служби, та спільну з дружиною доньку - ОСОБА_3 , яка не досягла повноліття.

Позивачу було виплачено підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на посаду у військовій частині НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 .

Матеріали справи містять докази реєстрації та фактичного проживання за новою адресою дружини та доньки позивача: АДРЕСА_3 (довідки від 27.12.2022 №6326- та №6326-).

Отже, матеріали справи містять докази зміни реєстрації місця проживання членів сім`ї позивача.

Таким чином, бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати підйомної допомоги на дружину та доньку у зв`язку з переїздом на нове місце служби, передбачену ч. 3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є протиправною, а відтак належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити підйомну допомогу у зв`язку з переїздом дружини та доньки на нове місце служби, передбачену ч. 3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розглядаючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.03.2023 по день фактичної виплати належних сум підйомної допомоги на членів його сім`ї, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів України про працю (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В силу ч.ч. 1-2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що повної виплати позивачу належних сум грошового забезпечення при звільненні не відбулося, що стало причиною виникнення спору між сторонами у справі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі №810/451/17 та від 26.02.2020 в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У постанові від 13.05.2020 в справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі №810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 в справі №4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.08.2020 в справі №400/3151/19).

Відтак, лише на момент припинення вказаного правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог. При цьому, для того щоб права працівника на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні вважалися порушеними закінченим складом правопорушення, суду необхідно встановити такі юридично значимі обставини як: 1) невиплата належних працівнику при звільненні сум; 2) проведення із ним остаточного розрахунку. Факт проведення остаточного розрахунку дасть можливість для встановлення обсягу порушених прав.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_6) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги на дружину та доньку у зв`язку з переїздом на нове місце служби, передбачену частиною 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу на дружину та доньку у зв`язку з переїздом на нове місце служби, передбачену частиною 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.