Справа № 300/3188/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" вересня 2023 р. справа № 300/3188/23
м. Івано-Франківськ
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду адміністративного позову у новій редакції або заяви про уточнення позовних вимог (а.с.55).
14.06.2023 позивач усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, подавши уточнюючий адміністративний позов від 13.06.2023, за змістом резолютивної частини якого просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи в російській федерації з 15.04.2008 по 05.07.2017 на посаді водія в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл" згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 13.04.2023 та здійснити виплати недоотриманої суми пенсії (а.с.59-61).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.06.2021 на підставі статті 263 КАС України відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у письмовому провадженні (а.с.64-65).
За доводами позивача, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це передбачено статтею 58 Конституції України. Розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правової визначеності. Таким чином положення Закону України 2783-ІХ від 01.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (надалі по тексту також Закон 2783-ІХ) підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто 23.12.2022. Оскільки ОСОБА_2 (чоловік позивача) працював у російській федерації в той час, коли усі міжнародні договори з російською федерацією були чинні, на думку позивача, у відповідача 2 не було підстав не зараховувати страховий стаж, здобутий на правомірних підстава, та заробітну плату за період роботи в російській федерації. А тому ОСОБА_1 , вважає, що увесь такий офіційно набутий трудовий стаж померлого чоловіка на території російської федерації належить зарахуванню до страхового стажу, який враховується при призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника та відповідного обчислення розміру такої пенсії.
Відповідач 2 також скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 11.07.2023, який зареєстрований у суді 11.07.2023 (а.с.154-157). Обґрунтовуючи правомірність своїх дій/рішення, відповідач 2 вказав на аналогічні підстави відмови у переведенні позивача із пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, що й у відзиві на позов відповідача 1. При цьому заперечив про зарахування до страхового стажу померлого годувальника періоди роботи з 23.07.2008 по 05.07.2017, з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації за дані періоди роботи. Після проведення умовного розрахунку пенсії позивача на доцільність переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, розмір пенсії ОСОБА_1 виявився меншим, що й слугувало однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення.
Окрім того, відповідач 2 звернув увагу на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у питаннях, які пов`язані з підтвердженням стажу роботи в російській федерації померлій особі. З наведених підстав відповідач 2 просив відмовити в задоволенні позову.
В свою чергу, позивач направила в суд відповідь на відзив від 13.07.2023, реєстрацію якого здійснено 17.07.2023, де заперечила доводи відповідачів, зазначивши слідуюче. Насамперед, за твердженням позивача, спірний стаж, набутий на території російської федерації, зарахований органом пенсійного фонду до страхового стажу її померлого годувальника, відповідно не було підстав виключати дані періоди при розгляді питання про переведення її на інший вид пенсії. Окрім того, як відзначила позивач, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинила свою дію 19.06.2023, а з заявою про переведення позивача із пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку із втратою годувальника остання звернулася до відповідача 24.04.2023.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши зміст позовної заяви, відзивів на позов і відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується поясненнями позивача, та не заперечується відповідачами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 18.04.2023), який також перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримував пенсію по інвалідності (а.с.106, 110).
Позивач, у зв`язку із смертю свого чоловіка, 24.04.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.81).
Відповідач 2 вказав на відсутність підстав для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 враховувати страховий стаж та заробітну плату за період роботи померлого годувальника в російській федерації (а.с.109).
У відзиві на позов відповідач 2 додатково вказав на недоцільність перерахунку пенсії позивача, оскільки після проведення перерахунку розмір пенсії зменшиться з 3 777,70 гривень (що становить станом на 01.03.2023) до 2 520,00 гривень (а.с.156).
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , остання звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, ставлячи вимогу про скасування такого рішення, зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи померлого годувальника з 15.04.2008 по 05.07.2017 на посаді водія в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл" і провести перерахунок пенсії шляхом переведення з 13.04.2023 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено поняття пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку із втратою годувальника (стаття 9 Закону №1058-IV).
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), в силу вимог частини 1 статті 10 Закону №1058-IV призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, серед іншого, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Як визначено частиною 3 статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями статті 37 Закону №1058-IV визначено розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зокрема, згідно приписів частини першої вказаної статті пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, серед іншого, в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
За змістом абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Виходячи з послідовного аналізу наведених правових норм, слід зазначити, що призначення особі пенсії у зв`язку з втратою годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності - непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.
Отже, непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, для якого його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та який й сам одержує пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, подавши при цьому відповідну заяву та документи.
При цьому, відповідачі не заперечують обставину перебування ОСОБА_1 , на момент смерті її чоловіка, на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування).
Основними доводами відповідачів в частині відсутності підстав для врахування вище коментованого періоду при розгляді питання щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, є набрання чинності 23.12.2022 Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 23 січня 1993 року" та припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Досліджуючи вказані аргументи органу пенсійного фонду, із матеріалів справи судом з`ясовано, що ОСОБА_2 , станом на 17.08.2022 отримував пенсію по інвалідності (І група), розмір якої із надбавками і підвищеннями становив 8 562,91 гривень (а.с.114), а станом на 01.03.2023, згідно пояснень відповідача 1, наведених у відзиві на позов 10 066,87 гривень (зворотній бік а.с.75).
До страхового стажу та при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_2 , органом пенсійного фонду враховано період роботи та заробітну плату на території російської федерації: з 15.04.2008 по 20.07.2008 на посаді водія вантажного автомобіля у ТзОВ "Форвард"; з 23.07.2008 по 05.07.2017 на посаді водія в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл", свідченням чого є наявні в матеріалах справи розрахунок стажу та розрахунок заробітної плати для обчислення пенсії (а.с.110-113).
Дана обставина не заперечується відповідачем 1.
Виходячи із вказаного, доводи відповідача 2, наведені у відзиві на позов, щодо не зарахування вище коментованого періоду при призначенні та обчисленні розміру пенсії померлого годувальника, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Період роботи ОСОБА_2 з 15.04.2008 по 20.07.2008 на посаді водія вантажного автомобіля у ТзОВ "Форвард" і з 23.07.2008 по 05.07.2017 на посаді водія в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл" та отримання за вказаний період заробітної плати додатково підтверджується: записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.04.2008, трудовими договорами, укладеними між ОСОБА_3 та ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл", а також особовими картками і довідками про нарахування заробітної плати (а.с.16-18, 19-33, 34-48).
Так, згідно приписів абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 22 Федерального закону російської федерації №167-Ф3 від 15.12.2001 "Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації" передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.
Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 "Про страхові пенсії" передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.
В Державі Україна право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-ІV.
Як визначено статтею 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.
Оцінюючи спірні правовідносини варто мати на увазі, що законодавство про пенсійне забезпечення в силу вимог частини 1 статті 4 Закону №1058-IV базується на Конституції України та складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі по тексту також закони про пенсійне забезпечення).
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону №1058-IV).
Так, Законом України від 11 липня 1995 року за №290/95-ВР ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (надалі по тексту також Угода від 15 квітня 1994 року).
Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей, згідно статті 9 цієї Угоди, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.
Приписами пунктів 2 і 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі по тексту також Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угода від 13 березня 1992 року).
В контексті застосування судом, станом на 20.09.2023, положень коментованої Угоди від 13 березня 1992 року, слід зважати на наступні мотиви.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про:
- вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві;
- доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Таким чином, виникнення правовідносин, зокрема здобуття (зарахування) спірного трудового/страхового стажу із оплатою праці за виконану померлим годувальником роботу, подання і розгляду заяви позивача про переведення із пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, мало місце до 19.06.2023, тобто до виходу Держави Україна з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.
В частині решта доводів відповідача 2, суд виходить із таких аргументів.
Посадовим особам Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід мати на увазі, що Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року, дія яких припинена 23.12.2022 з набранням чинності Закону України №2783-ІХ від 01.12.2022, не врегульовувала і не врегульовує правовідносин із соціальний захист, соціального забезпечення чи соціальних виплат громадян учасниць коментованої Конвенції та Протоколу.
Суд в котре наголошує, що спірні правовідносин до 19.06.2023 для Держави Україна врегульовані Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.
Як вже зазначено вище по тексту рішення суду в силу правового регулювання статті 11 коментованої Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Із вказаного слідує, що, станом на квітень 2023 року, наявні в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 документи про страховий стаж і заробіток за період з 15.04.2008 по 20.07.2008 і з 23.07.2008 по 05.07.2017 у ТзОВ "Форвард", в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл" приймаються органами пенсійного забезпечення України без легалізації.
Таким чином, відповідач 2 при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії від 24.04.2023 безпідставно не врахував періоди роботи померлого годувальника на території російської федерації з 15.04.2008 по 05.07.2017, відповідно умовний розрахунок пенсії позивача в розмірі 2 520,00 гривень, орган пенсійного фонду провів невірно.
Враховуючи вищевказане, доводи відповідача 2 про недоцільність переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, так як розмір пенсії останньої зменшиться, суд вважає необґрунтованими.
Інші доводи та міркування відповідачів, викладені в обґрунтування правомірності своїх дій, не змінюють коментованого висновку суду.
Разом з тим, суд звертає увагу позивача на абзац 4 частини 3 статті 36 Закону №1058-ІV, за змістом якого члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
В силу приписів частини 3 статті 45 коментованого Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
В той час як, пункт 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У спірному випадку, з урахуванням перебування позивача на обліку в органі пенсійного фонду та отримання пенсії по інвалідності на час подання заяви від 24.04.2023, в силу вимог частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV, має місце саме переведення, а не призначення пенсії, як вважає позивач.
А тому суд вказує на безпідставність вимоги ОСОБА_1 про переведення її на пенсію по втраті годувальника саме з 13.04.2023, та вважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести позивача з виду пенсії по інвалідності на вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 24.04.2023.
Проаналізувавши наведені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про підставність заявлених ОСОБА_1 вимог, при цьому позов вважає таким, що підлягає до часткового задоволення.
В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити її право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити переведення на інший вид пенсії, як суб`єкта владних повноважень до якого 24.04.2023 подано відповідну заяву (зворотній бік а.с.61).
В даному випадку, обираючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахувала наступного.
Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 24.04.2022 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядок №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій та прийняти рішення, враховуючи те, що заява ОСОБА_1 хоча і подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (а.с.14), та нею не понесені витрати по сплаті судового збору, учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про наявність інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.05.2023 за №58 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести з 24.04.2023 ОСОБА_1 з виду пенсії по інвалідності на вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника за правилами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням страхового стажу і заробітку, набутого (отриманого) ОСОБА_2 на території російської федерації з 15.04.2008 по 20.07.2008 на посаді водія вантажного автомобіля у ТзОВ "Форвард", з 23.07.2008 по 05.07.2017 на посаді водія в ТОВ "КоміКуєстс Інтернешнл" та здійснити виплату недоотриманої суми пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 21318350), вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013.

Суддя Чуприна О.В.