Справа № 140/14555/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/14555/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про визнання протиправною відмови щодо звільнення з військової служби за підпунктом "в" частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить строкову військову службу, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І групи; зобов`язання прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом "в" частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить строкову військову службу, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І групи.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.04.2023 позивач направив до Військової частини № НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків (батька ОСОБА_2 ) із числа осіб з інвалідністю І групи, який потребує його постійного догляду.

У відповіді на рапорт від 26.04.2023 №44/21609/22-Вн Військова частина повідомила, що у нього (з урахуванням поданих на розгляд документів) немає правових підстав щодо звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України. Вказала, що позивач проходить строкову військову службу у Державній прикордонній службі України і не являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації. Окрім того, рекомендувала дотримуватись вимог статті 14 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України.

Позивач вважає протиправним не звільнення його з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків (батька ОСОБА_2 ) із числа осіб з інвалідністю І групи, який потребує його постійного догляду, а також вказує на те, що відповідач (розглядаючи його рапорт) не дотримався вимог пунктів 213-214 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду без виклику учасників справи (а.с.40).

У відзиві на позов від 07.07.2023 (а.с.43-47) представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обгрунтував наступним. Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що затверджене указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 (далі - Положення), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 248 Положення звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставі указу Президента України та в порядку, визначеному наказом Голови Державної прикордонної служби України, начальниками органів Держприкордонслужби, які мають право видавати накази по особовому складу.

Станом на момент звернення позивача із рапортом, указ Президента України про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби не видавався.

Відповідно до пункту 251 Положення військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пункту "в" частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі відповідного акта обстеження сімейного стану військовослужбовця, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва або Севастополя у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Водночас, позивачем вимог даної норми дотримано не було, в частині подання рапорту на звільнення за відповідною підставою із посиланням на належні положення нормативно-правових актів, та подання відповідних підтверджуючих документів.

В рапорті на звільненні та позовній заяві позивачем було зазначено, що він має право на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю у нього батька з інвалідністю І групи, який потребує постійного догляду з його сторони.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією із підстав звільнення, військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, дана законодавча норма поширюється лише на військовослужбовців, призваних на військову службу за мобілізацією, та не поширюється на позивача, який є військовослужбовцем строкової служби.

Відповідно до пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці строкової військової служби звільняються, під час воєнного стану, на такій підставі - за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати.

Сімейні обставини, за якими військовослужбовець строкової військової служби може бути звільнений, у разі виникнення у нього права на відстрочку під час проходження військової служби, визначені частиною 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зокрема відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають: 1) непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством; 2) неповнолітніх рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер або непрацездатних рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер незалежно від їх віку, якщо вони не мають інших працездатних осіб, крім призовника, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати; 3) дитину (дітей) віком до18 років, яку (яких) виховують самостійно; 4) дитину віком до трьох років; 5) двох і більше дітей; 8) вагітну дружину.

Позивач жодну із наведених вище підстав для звільнення у своєму рапорті не зазначив та не надав жодних належних доказів, які б підтверджували наявність у нього правових підстав для звільнення з військової строкової служби.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.03.2023 №247-ос солдата ОСОБА_1 , призваного восени 2021 року, зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 53 ).

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 22.05.2023 №441-ос солдата ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічника гранатометника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) та присвоєно військове звання «старший солдат» (а.с. 52).

18.04.2023 старший солдат ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом та відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків (батько ОСОБА_2 ) із числа осіб з інвалідністю І групи, який потребує постійного догляду (а.с. 7).

За результатами розгляду даного рапорту 01.05.2023 керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби, у зв`язку з відсутністю правових підстав щодо звільнення, оскільки позивач проходить строкову військову службу і не являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації (а.с.8).

Не погоджуючись із відмовою щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся за захистом своїх прав до Волинського окружного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Пунктом 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже різними видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та строкова військова служба.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у частині 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Водночас підстави звільнення військовослужбовців строкової служби наведені у частині 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення його з військової служби за підпунктом "в" частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить строкову військову службу, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І групи.

Однак, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці строкової військової служби звільняються, під час воєнного стану, на таких підставах: а) у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби - у строки, визначені Указом Президента України; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби; в) за сімейними обставинами - у разі виникнення у них права на відстрочку чи звільнення внаслідок зміни сімейних обставин. Військовослужбовці, які мають право на звільнення зі служби за цією підставою, можуть його не використовувати; г) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Сімейні обставини, за якими військовослужбовець строкової військової служби може бути звільнений, у разі виникнення у нього права на відстрочку під час проходження військової служби, визначені частиною 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно з ч.1 ст. 17 вказаного Закону України відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають: 1) непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається відповідно до законодавства; 2) неповнолітніх (малолітніх) рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер або непрацездатних рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер незалежно від їх віку, якщо вони не мають інших працездатних осіб, крім призовника, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати; 3) дитину (дітей) віком до 18 років, яку (яких) виховують самостійно; 4) дитину віком до трьох років; 5) двох і більше дітей; 8) вагітну дружину.

Позивач, звертаючись до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, не навів жодних правових підстав (та не надав підтверджуючих документів), передбачених частиною 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Натомість послався на підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка регулює звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що дана законодавча норма (підпункт «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу») поширюється лише на військовослужбовців, призваних на військову службу за мобілізацією, та не поширюється на позивача, який є військовослужбовцем строкової служби.

Так, згідно з пунктом «г» ч.2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Однак вказаний пункт не поширюється на позивача ОСОБА_1 , оскільки він не проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

У ході розгляду справи суд не встановив порушень прав позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин, пов`язаних з не звільненням позивача з військової служби.

Суд не бере до уваги посилання позивача на порушення відповідачем вимог пунктів 213-214 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, оскільки вказані пункти регулюють процедуру розгляду рапорту військовослужбовця строкової військової служби про звільнення з військової служби, якщо такий рапорт поданий за наявних правових підстав та з належним пакетом документів.

Позивач же у своєму рапорті від 18.04.2023 не навів передбачених правових підстав для звільнення зі строкової військової служби передбачених частиною другою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Окрім того суд звертає увагу, що позивач проходить строкову військову службу в Державній прикордонній службі України, а отже на нього поширюються норми Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення №1115/2009).

Положенням №1115/2009 визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Положення №1115/2009 застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 248 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставі указу Президента України та в порядку, визначеному наказом Голови Державної прикордонної служби України, начальниками органів Держприкордонслужби, які мають право видавати накази по особовому складу.

Станом на момент звернення позивача із рапортом, указ Президента України про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби не видавався.

Відповідно до пункту 251 Положення №1115/2009 військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пункту "в" частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі відповідного акта обстеження сімейного стану військовослужбовця, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва або Севастополя у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Водночас, позивачем вимог даної норми дотримано не було, в частині подання рапорту на звільнення за відповідною підставою із посиланням на належні положення нормативно-правових актів, та подання відповідних підтверджуючих документів.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність дій щодо не звільнення позивача зі строкової військової служби, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Т.М. Димарчук