Справа № 380/2943/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2943/23 пров. № А/857/11599/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Братичак У.В.), ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м.Львові 22 травня 2023 року у справі №380/2943/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

16.02.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, просили:

визнати протиправним та скасувати рішення сесії Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області №3354 від 25.11.2022 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № 45 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити певні дії, а саме: виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в справі № 464/300/21 від 14.02.2022 шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

визнати протиправним та скасувати рішення сесії Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3355 від 25.11.2022 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити певні дії, а саме: виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в справі № 464/300/21 від 14.02.2022 шляхом надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, зобов`язаний у місячний строк з дня реєстрації поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність таке клопотання розглянути та за наслідками його розгляду прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Суд першої інстанції вказав, що Закон України № 2145-IX від 24 березня 2022 року встановлює беззаперечну заборону під час дії воєнного стану на вчинення дій стосовно безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі та формування земельної ділянки. Суд першої інстанції зазначив, що, оскільки законодавцем не було встановлено у якій формі зазначена заборона повинна бути виражена під час розгляду спірного питання, то відмова у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі рішення компетентного органу є матеріальним вираженням такої заборони. Суд першої інстанції вказав, що положення підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України фактично є спеціальною законодавчою підставою для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, яка підлягає застосуванню в умовах воєнного стану та дійшов висновку, що відмова Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена у спірних рішеннях № 3354 від 25.11.2022 та №3355 від 25.11.2022, з посиланням на підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України є правомірною, а тому позовні вимоги в частині їх скасування задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, просять скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відносини щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації та отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі почались ще з 12.06.2008, тобто до набрання чинності Законом №2698-ІХ від 19.10.2023. Скаржники зазначають, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2022 у справі №464/300/21 позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , - задоволено: визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник» та право на державну реєстрацію за нею, як спадкоємцем, права власності на 1/2 частки вказаної земельної ділянки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник» та право на державну реєстрацію за ним, як спадкоємцем, права власності на 1/2 частки вказаної земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

11.08.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області листами №1495 та №1496 від 02.09.2022 повідомила заявників, що подані клопотання не відповідають статті 118 Земельного кодексу України. Також зазначено, що відповідно до пункту 5 статті 27 перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

14.10.2022 та 18.10.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області з клопотаннями, просили виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2022 у справі №464/300/21 шляхом надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення часток земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СГ «Ремонтник».

Враховуючи дію правового режиму воєнного стану, відповідно до пункту 5 статті 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, Рішенням Солонківської сільської ради №3354 від 25.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частки земельної ділянки в СГ «Ремонтник», Рішенням Солонківської сільської ради №3355 від 25.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частки земельної ділянки в СГ «Ремонтник».

Окрім того, у зазначених рішеннях вказано, що подані клопотання не відповідають частині 6 статті 118 Земельного кодексу України, оскільки не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вважаючи мотиви відмови необґрунтованими та протиправними, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних рішень, (далі ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з нормами статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин 1-3 та 5 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини 7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що нормами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

При цьому, виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 8 вересня 2020 року у справі № 812/1450/17, від 26 жовтня 2021 року у справі №160/5982/19 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, як на дату прийняття спірних рішень відповідача, так і на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) внесені зміни, зокрема, у ЗК України.

Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28.

У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 7 квітня 2022 року.

Таким чином, з 7 квітня 2022 року і до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється здійснювати безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі.

За такого законодавчого регулювання, враховуючи дію на території України діє воєнного стану, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що приймаючи спірні рішення відповідач діяв у відповідності до положень підпункту 5 пункту 27 розділу «Перехідні положення» ЗК України, оскільки інших альтернативних дій вказаний орган місцевого самоврядування не вправі був вчиняти.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №300/3771/22.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірна земельна ділянка виділена у 2008 році, тоді як положення підпункту 5 пункту 27 розділу «Перехідні положення» ЗК України не поширюються на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до 2001 року.

До того ж, як зазначено в оскаржуваних рішеннях органу місцевого самоврядування та не спростовано позивачами, до клопотань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не додано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що суперечить вимогам частини 6 статті 118 ЗК України.

Окрім того слід зауважити, що покликання апелянтів позивачів на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2022 у справі №464/300/21 як на підставу протиправності оскаржуваних рішень відповідача не заслуговує на увагу, оскільки цим рішенням за позивачами визнано в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації по 1/2 частки земельної ділянки №45 площею 0,063 га та право на державну реєстрацію права власності по 1/2 частки вказаної земельної ділянки, проте цим судовим рішенням не покладено обов`язок на орган місцевого самоврядування щодо вказаної земельної ділянки, а тому такі аргументи не можуть прийматись судом як невиконання судового рішення.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані рішення відповідача є такими, що прийняті у межах повноважень, відповідно до закону та відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, а тому не підлягають скасуванню.

В свою чергу, реалізація права позивачів на оформлення власності щодо вищезгаданої земельної ділянки з дотриманням законодавчих приписів матиме реалізацію опісля скасування встановлених законодавчих обмежень, визначених підпунктом 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності оскаржуваних рішень відповідача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №380/2943/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
С. П. Нос