Справа № 240/1554/21
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1554/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

26 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому просив:

- визнати протиправним рішення Тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 вих. №9/820 від 07.12.2020 про відмову в перерахунку йому належного грошового забезпечення в період з 07 листопада 2019 року по 09 листопада 2020 року в розмірі 208108,76 гривень;

- зобов`язати Житомирський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити йому перерахунок та виплату належного грошового забезпечення в період з 07 листопада 2019 року по 09 листопада 2020 року в розмірі 208108,76 гривень;

- стягнути з Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на його користь витрати в сумі 3000,00 гривень за надання правничої допомоги адвокатом;

- визначити Житомирському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки місячний строк для виконання прийнятого рішення після набрання останнім законної сили.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки про проходження служби від 03.12.2020 №360/1298, виданої Центром оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, судом встановлено, з лютого 2017 року підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді військового комісара Коростишівського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

04 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження №0000289 за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

В межах вищезазначеного кримінального провадження №0000289 до ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08.11.2019 у справі №296/10884/19 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. строком до 05 січня 2020 року. Строк домашнього арешту був відрахований з часу затримання підозрюваного, а саме з 16 год. 15 хв. 07 листопада 2019 року.

В подальшому, строк застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений період доби було продовжено: ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.01.2020 у справі №296/12368/19 до 08.02.2020; ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 07.02.2020 у справі №296/1019/20 до 08.03.2020; ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.03.2020 у справі №296/1877/20 до 08.04.2020; ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2020 у справі №935/612/20 до 06.06.2020; ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.06.2020 у справі №935/612/20 до 05.08.2020 включно.

Крім того, в межах кримінального провадження №0000289 до ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 13.11.2019 у справі №296/10910/19 був застосований захід забезпечення у вигляді відсторонення його від посади військового комісара Коростишівського об`єднаного міського військового комісаріату строком до 08.01.2020.

В подальшому, строк відсторонення позивача від посади було продовжено: ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.01.2020 у справі №296/12369/20 до 08.02.2020; ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07.02.2020 у справі №296/1032/20 до 08.03.2020; ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.03.2020 у справі №296/1879/20 до 08.04.2020; ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 06.04.2020 у справі №935/612/20 до 06.06.2020; ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.06.2020 у справі №935/612/20 до 05.08.2020 включно.

Відтак, у зв`язку з вжитими в межах кримінального провадження №0000289 заходами забезпечення цього провадження, в період з 07 листопада 2019 року по 05 серпня 2020 року до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на визначений період доби, а в період з 13 листопада 2019 року по 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 був відсторонений від посади військового комісара Коростишівського об`єднаного міського військового комісаріату.

Крім того, на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.11.2019 №500 ОСОБА_1 відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, було увільнено від займаної посади військового комісара Коростишівського об`єднаного міського військового комісаріату та з 27 листопада 2019 року зараховано у розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.

В розпорядженні Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України позивач перебував з 27 листопада 2019 року по 01 листопада 2020 року включно. В подальшому, на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.11.2020 №365 позивача, починаючи з 02 листопада 2020 року до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом, було призначено на посаду офіцера відділу оперативних стандартів і методики підготовки Високомобільних десантних військ Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

Відповідно до довідки про фактично виплачене підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення від 07.12.2020 №9/824, виданої Житомирським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що в листопаді 2019 року (а саме за період з 01.11.2019 по 06.11.2019) позивачу було виплачено грошове забезпечення в загальному розмірі 3952,65 грн, яке включало: посадовий оклад - 1250,67 грн, оклад за військове звання - 329,00 грн, надбавку за вислугу років (45%) - 710,85 грн, надбавку за особливості проходження служби (65%) - 1488,84 грн, надбавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10 %) - 125,07 грн, та індексацію - 48,23 грн. В період з грудня 2019 року по березень 2020 року позивачу грошове забезпечення взагалі не нараховувалось та не виплачувалось, а в період з квітня 2020 року по 01 листопада 2020 року йому виплачувалось грошове забезпечення, яке включало лише дві складові: оклад за військове звання та надбавку за вислугу років (а.с.28).

Вважаючи, що в період з 07 листопада 2019 року по 09 листопада 2020 року йому виплачувалось грошове забезпечення в неналежному розмірі, позивач звернувся до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із відповідним рапортом від 01.12.2020, в якому просив виплатити йому неправомірно утримане за вищезазначений період грошове забезпечення.

У відповідь на вказаний рапорт Житомирський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надіслав позивачу листа від 07.12.2020 №8/820, в якому повідомив, що грошове забезпечення за періоди застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відсторонення його від посади в межах кримінального провадження та перебування його в розпорядженні командира виплачувалось йому в розмірах, визначених пунктом 1 розділу XXVIII та пунктами 2, 3 розділу ХХІХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (а.с.23-26).

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі-Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частини 2 статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Згідно із частиною третьою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 1 статті 41 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі з приводу державних гарантій військовослужбовцям щодо отримання належного грошового забезпечення регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей (стаття 3 Закону № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Статтею 1-2 Закону №2011-XII закріплено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

В силу приписів частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

В ході розгляду справи судом було встановлено, що в спірний період, за який ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги щодо виплати йому грошового забезпечення в належному розмірі, до позивача відповідно до Кримінального процесуального кодексу України був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (на визначений період доби) в період з 07.11.2019 по 05.08.2020, а також захід забезпечення у вигляді відсторонення його від посади на період з 13.11.2019 по 05.08.2020. Крім того, відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в період з 27.11.2019 по 01.11.2020 позивач був увільнений від займаної посади та перебував у розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відносини з приводу виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим або відстороненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання повноважень на посаді або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах врегульовані розділом XXIX Порядку №260.

Пунктом 2 розділу XXIX Порядку №260 (як в редакції від 07.06.2018 так і в редакції від 30.06.2020, що діяли на момент спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, військовослужбовець, якого відсторонено від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, має право на отримання в період такого відсторонення грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Відтак, за період з 13.11.2019 по 05.08.2020, протягом якого ОСОБА_1 був відсторонений від посади в межах кримінального провадження №0000289, він, з огляду на норми пункту 2 розділу XXIX Порядку №260 , має право на отримання грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Щодо застосованого до ОСОБА_1 в період з 07.11.2019 по 05.08.2020 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (на визначений період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.), то суд зазначає, що згідно норм розділу XXIX Порядку №260 вказаний запобіжний захід жодним чином не впливав на права позивача щодо виплати йому грошового забезпечення в період, протягом якого він був застосований.

Згідно з пунктом 3 розділу XXIX Порядку №260 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Однак, в межах спірних правовідносин до позивача був застосований не цілодобовий домашній арешт, а домашній арешт на визначений період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.

Таким чином, передбачених пунктом 3 розділу XXIX Порядку №260 підстав, які б надавали відповідачу право не виплачувати ОСОБА_1 в спірний період грошового забезпечення, під час розгляду даної справи встановлено не було.

Більш того, відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу XXIX Порядку №260 у разі якщо до військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Обраний позивачу запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на визначений період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. дозволяв йому виконувати службові обов`язки встановлені йому на час перебування в розпорядженні Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, а тому в період застосування до нього вказаного запобіжного заходу він мав право на отримання грошового забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

З приводу виплати грошового забезпечення в період з 27.11.2019 по 01.11.2020 коли позивач був увільнений від займаної посади та перебував у розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що зарахування ОСОБА_1 в розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України було здійснено на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.11.2019 №500, виданого відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Підпунктом 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;

Порядок виплати грошового забезпечення у період перебування військовослужбовця у розпорядженні врегульований розділом XXVIII Порядку №260.

Пунктами 1 та 6 розділу XXVIII Порядку №260 (як в редакції від 07.06.2018, так і в редакції від 30.06.2020, що діяли на момент спірних правовідносин) було передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Однак, абзацом 2 пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 (в редакції від 30.06.2020) було передбачено, що визначений в цьому пункті порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

В свою чергу, пунктом 6 XXIX Порядку №260 (в редакції від 30.06.2020) передбачено, що визначений у цьому розділі порядок виплати грошового забезпечення також стосується і військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення їх на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження керівника на підставі підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, регулюється правовими нормами розділу XXIX Порядку №260, пункт 2 якого передбачає, що військовослужбовцю, якого відсторонено від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, в період такого відсторонення виплачується грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

З огляду на вищезазначене правове регулювання суд приходить до висновку, що в період з 13.11.2019 по 05.08.2020 ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який був відсторонений від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та який одночасно перебував у розпорядженні керівника на підставі підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, мав право на отримання грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Водночас, в період з 06.08.2020 по 01.11.2020 позивач перебував лише у розпорядженні Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, оскільки останнім днем строку дії застосованого до нього в межах кримінального провадження №0000289 заходу забезпечення у вигляді відсторонення його від посади було 05 серпня 2020 року. Відтак, у вказаний період з 06.08.2020 по 01.11.2020 порядок виплати йому, як військовослужбовцю, що перебуває у розпорядженні керівника, грошового забезпечення був визначений правовими нормами пунктів 1 та 6 розділу XXVIII Порядку №260.

Відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 (в редакції від 30.06.2020) грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Водночас згідно з пунктом 6 розділу XXVIII Порядку №260 після перебування у розпорядженні понад два місяці грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Матеріалами справи підтверджується, що в розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України позивач був зарахований 27.11.2019.

Оскільки станом на 06.08.2020 (наступний день після закінчення строку дії відсторонення позивача від посади) ОСОБА_1 перебував у розпорядженні Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України вже понад два місяці, то згідно з положеннями пункту 6 розділу XXVIII Порядку №260 в період з 06.08.2020 по 01.11.2020 він мав право на отримання грошового забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що в спірний період з 13.11.2019 по 01.11.2020 включно ОСОБА_1 мало виплачуватись грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Водночас, з наявної у матеріалах справи довідки від 07.12.2020 №9/824, виданої Житомирським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що в листопаді 2019 року ОСОБА_1 фактично було виплачене грошове забезпечення в загальному розмірі 3952,65 грн, яке включало: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, надбавку за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці та індексацію. В період з грудня 2019 року по березень 2020 року позивачу грошове забезпечення взагалі не нараховувалось та не виплачувалось, а в період з квітня 2020 року по 01 листопада 2020 року йому виплачувалось грошове забезпечення, яке включало лише дві складові: оклад за військове звання та надбавку за вислугу років (а.с.28).

Вказане свідчить, що розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за листопад 2019 року та за період з 01 квітня 2020 року по 01 листопада 2020 року включно відповідає положенням Порядку №260.

Натомість, в період з грудня 2019 року по березень 2020 року грошове забезпечення позивачу взагалі не виплачувалось, що свідчить про протиправність бездіяльності Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вказаний період, оскільки під час розгляду справи судом безспірно було встановлено, що в зазначений період позивач на підставі пункту 2 XXIX Порядку №260 мав право на отримання грошового забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Житомирський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення за період з грудня 2019 року по березень 2020 року включно в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

З приводу заявленої позовної вимоги про визнати протиправним рішення Тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 вих.№9/820 від 07.12.2020 про відмову в перерахунку йому належного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Лист Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 07.12.2020 №9/820, підписаний Тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень - Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яким вирішувалось питання здійснення виплати позивачу грошового забезпечення в спірний період. Вказаний лист є відповіддю відповідача на подане позивачем звернення від 02.12.2020 із роз`ясненням підстав невиплати йому в спірний період грошового забезпечення в повному розмірі. У зв`язку з цим, зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визначення Житомирському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки місячного строку для виконання прийнятого рішення після набрання останнім законної сили, то суд зазначає, що чинним законодавством встановлений загальний порядок та строк для добровільного виконання судового рішення, який не підлягає зміні судом, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.