Справа № 400/1664/21
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 400/1664/21

адміністративне провадження № К/990/19167/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Ханової Р.Ф., Пасічник С.С.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 (суддя Малих О.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 (судді: Шевчук О.А. (головуючий), Бойко А.В., Федусик А.Г.) у справі №400/1664/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудцентр» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудцентр» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі - відповідач, контролюючий орган), з урахуванням уточнень позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 08.02.2021 № 3, № 3 та від 02.04.2021 №03.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки про відмову Товариства від надання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку ґрунтуються на не встановленні дійсних обставин із помилковим застосуванням норм Податкового кодексу України.

Відповідачем порушено порядок проведення перевірки, зокрема, позивач не був повідомлений про призначення та проведення перевірки, позбавлений можливості взяти в ній участь та не мав можливості надати первинні документи на підтвердження правомірності формування податкового кредиту, що призводить до недійсності всіх результатів перевірки. Безпідставні висновки відповідача про ненадання позивачем документів під час перевірки та їх відсутність у позивача фактично і стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Позивач вказує, що норми податкового законодавства не порушував, в нього наявна вся первинна документація, документи бухгалтерського обліку (регістри) відповідають вимогам встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та фактично підтверджують його господарську діяльність та правомірність формування податкового кредиту .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

4. Рішення судів вмотивовано порушенням контролюючим органом порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбаченого пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, а саме проведення перевірки без належного сповіщення позивача про її проведення. Також суди вказали, що недодержання вимог пунктів 78.1, 78.4 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Крім того, враховуючи наявність первинних документів, які були надані позивачем до суду та досліджені, та які підтверджують проведення господарської операцій між позивачем та його контрагентами, а також, враховуючи те, що відповідні документи були також надані і контролюючому органу (разом з запереченнями на акт перевірки), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, прийняті без урахування усіх обставин, а відповідно такі підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2021, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 30.12.2020 по 06.01.2021 фахівцями контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ«Миколаївбудцентр» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

Результати перевірки оформлено актом № 15.01.2021 № 148/14-29-07-03/40984166, за висновками якого встановлено порушення позивачем норм законодавства, а саме:

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) за жовтень 2020 року на суму 6606867,00 грн;

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобов`язань за жовтень 2020 року на суму ПДВ 6564187,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ за жовтень 2020 року на загальну суму 4891061,00 грн;

- п. 20.1. ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму ПДВ 11101739,00 грн.

За висновками акту перевірки позивачем допущено порушення вищезазначених норм права внаслідок не надання до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, які підтверджують показники, відображені Товариством у податковій звітності з ПДВ, а тому з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України вважається, що такі документи у платника податків відсутні на час складення відповідної податкової звітності.

Позивачем подано заперечення до акту перевірки № 28/01 від 28.01.2021. Заперечення позивача контролюючим органом до уваги не прийнято.

08.02.2021 відповідачем, на підставі акту перевірки та вказаних висновків прийнято податкові-повідомлення рішення:

- № 3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ за податковими зобов`язаннями на суму 6606867,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1651716,75 грн;

- № 3, яким позивачу зменшено суму податкового зобов`язання з ПДВ на суму 6564187,00 грн.;

- № 3, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення ПДВ на суму 4891061,00 грн.

Позивач не погоджується з рішеннями контролюючого органу та оскаржив їх у судовому порядку.

Одночасно з цим, вже після відкриття провадження у справі, позивачем до Державної податкової служби України було подано скаргу (вх. № 7167/6/99-00-06-01-01-06 від 30.03.2021) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 08.02.2021 № 3, № 3, № 3.

Рішенням Державної податкової служби України від 30.03.2021 № 7167/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивача задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 08.02.2021 № 3 в частині 991030,05 грн застосованих штрафних санкцій, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 08.02.2021 № 3, № 3 залишено без змін.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 08.02.2021 № 3 вважається відкликаним.

02.04.2021 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 03, яким позивачу збільшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 6606867,00 грн та застосовано штрафні(фінансові) санкції у розмірі 660686,70 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Підставою касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди не врахували відповідних висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.10.2020 у справі №816/2932/15, від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 11.12.2019 у справі №813/3211/16, від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15, що свідчить про неправильне застосування пунктів 44.1 та 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідач вказує, що всупереч висновкам Верховного Суду у вказаних справах судами не враховано, що позивачем під час перевірки не було надано первинних документів, які підтверджують задекларовані позивачем показники податкової звітності, а тому вважається, що такі документи були відсутні на момент складення звітності, не надано такі позивачем і в строки визначені пунктом 44.7 статті 44 та пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України. При цьому суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу на підставі документів, які під час проведення перевірки до контролюючого органу не надавались та з огляду на приписи пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, вважаються відсутніми у платника податків.

9. Товариство не скористалося своїм правом та не подало відзив на касаційну скаргу відповідаача, що не перешкоджає її подальшому розгляду.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій

10. Надаючи оцінку доводам скаржника у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Однією з підстав позову щодо протиправності спірних податкових повідомлень - рішень становлять обставини стосовно порядку проведення податкової перевірки Товариства. На думку позивача, той факт, що Товариство не було повідомлено про призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки, що позбавило можливості взяти в ній участь та не мало можливості надати первинні документи на підтвердження правомірності формування податкового кредиту, свідчить про протиправність проведення перевірки, а тому прийняті за її результатами акти індивідуальної дії підлягають скасуванню.

У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже доводи щодо невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Згідно приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75).

Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункт 79.2 статті 79 Податкового кодексу України).

Таким чином, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки лише за наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та за умови вручення платнику податків оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (підпункт 42.2 статті 42).

Згідно акту перевірки (т.1 а.с. 36) наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 18.12.2020 № 396 та повідомлення від 18.12.2020 № 165/14-29-01-04-40 про дату початку та місце її проведення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення (експрес - кур`єр доставка) на поштову адресу Товариства, а саме вул. Космонавтів, буд. 61-В, кв. (офіс) 2, м. Миколаїв, 54028 .

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було порушено порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбаченого пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на те, що з доданих контролюючим органом до матеріалів справи доказів (т. 19 а.с. 211-215), а саме листа Укрпошти від 29.01.2021 № 260/6/14-29-07-03-28, довідки про причини повернення/досилання за ф.20, накладної Укрпошта Експрес не вбачається адреса (податкова адреса) за якою було направлено лист Товариству з наказом та повідомленням про дату початку та місце проведення перевірки. Згідно вказаних документів, лист направлено ТОВ «Миколаївбудцентр» до відділення поштового зв`язку Миколаїв, 54028 та вказано номер мобільного телефону, інших реквізитів адреси (податкової адреси) не зазначено.

Проте згідно вимог підпункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження ТОВ «Миколаївбудцентр» є: Україна, 54018, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Космонавтів, будинок 61-В, офіс 2. Зазначена адреса вказана контролюючим органом і в акті перевірки як податкова адреса ТОВ «Миколаївбудцентр».

Таким чином контролюючим органом не виконано вимоги щодо надсиланання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що згідно абзацу другого пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України є передумовою для права розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Крім того, окремо необхідно зазначити, що контролюючим органом у відправленні за №207 зазначено індекс 54028, в той час як згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та акту перевірки індекс в адресі позивача значиться 54018.

Відносно доданого до матеріалів справи копії звороту повідомлення про вручення поштового відправлення за № 207 (т. 19 а.с. 213), то слід зазначити, що таке свідчить про вручення позивачу відповідного листа, оскільки заповнено графи « вручено» та «за довіреністю», проте з такого неможливо встановити дату вручення та кому саме вручено лист (дані є затертими). Крім того, судами встановлено, а контролюючий орган стверджував як в запереченні на позовну заяву, так і в апеляційній та касаційній скаргах, що відповідний лист №207, яким Товариству було направлено наказ та повідомлення не був вручений, та повернувся відправнику (контролюючому органу) 01.04.2021, про що свідчать і наявні в справі довідка про причини повернення/досилання за ф.20 та накладна Укрпошта Експрес. Вказані суперечності свідчать про маніпулювання контролюючим органом даними відносно листа за № 207.

З огляду на те, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення позивачу на його за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки контролюючим органом не надано, висновок судів попередніх інстанцій щодо порушення процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи.

Щодо надання документів до перевірки.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності врегульований статтею 44 Податкового кодексу України.

Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85).

Отже платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Проте враховуючи встановлені обставини справи щодо допущених відповідачем процедурних порушень під час призначення і проведення такої перевірки, позивач був позбавлений можливості надати документи до перевірки, оскільки, як встановлено судами, про проведення перевірки позивачу стало відомо лише 15.01.2021 - після отримання акту перевірки, що свідчить про об`єктивну неможливість надати документи до перевірки, яка фактично проведена з 30.12.2020 по 06.01.2021.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що допущені відповідачем процедурні порушення при призначенні та проведенні перевірки безпосередньо вплинули на об`єктивність та правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, які в повній мірі базувались виключно на ненаданні позивачем документів до перевірки, та, відповідно, на обґрунтованість та законність прийнятих за результатами перевірки рішень.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Аналогічне за змістом право платника податків протягом десяти робочих днів, наступного за днем отримання акта перевірки, надати заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, було передбачено і абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України в редакції до 01.01.2021 (який згідно положень пункту 56 підрозділу 10 розділу ХХ податкового кодексу розповсюджується на спірні правовідносини).

Таким чином, платнику податків надано право протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки подати документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Судами встановлено, що позивачем 18.01.2021 отримано акт перевірки, 28.01.2021 до контролюючого органу направлено заперечення до акту перевірки за № 28/01 з переліком доданих документів. Вказане підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с. 60-69). Проте такі заперечення не були враховані відповідачем.

Як стверджує контролюючий орган, зокрема і в касаційній скарзі, протягом десяти робочих днів позивачем не було надано заперечення на акт перевірки і про їх направлення на адресу контролюючого органу позивач не повідомляв, а оскільки такі заперечення вже було отримано на наступний день після прийняття оскаржуваних податкових - повідомлень рішень, відповідно такі не могли бути враховані. Проте, як зазначено вище, судами встановлено, що акт перевірки отримано Товариством 18.01.2021, заперечення до акту перевірки направлено 28.01.2021, тобто в межах десяти робочих днів, натомість контролюючим органом доказів, які б підтверджували дату отримання ним заперечень на акт перевірки матеріали справи не містять. Крім того, норми законодавства не зобов`язують платника податків повідомляти контролюючий орган про направлення на його адресу заперечень на акт перевірки.

З огляду на встановлені судами обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що допущені відповідачем процедурні порушення при призначенні та проведенні перевірки безпосередньо вплинути на правильність висновків контролюючого органу за наслідками такої перевірки, оскільки позбавили можливості позивача надати до перевірки документи на підтвердження відповідних показників податкової звітності, що свідчить про необґрунтованість висновків про відсутність у позивача первинних документів, та вплинули на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки рішень, що правильно було враховано судами попередніх інстанцій.

Судами при прийнятті рішень також було досліджено надані позивачем документи в підтвердження формування податкового кредиту та встановлено, що такі підтверджують правомірність його формування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

11. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

12. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи, правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 слід залишити без задоволення.

13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі №400/1664/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер Р.Ф. Ханова С.С. Пасічник