Справа № 162/600/23
Суддя: Савич А. С.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/600/23
Провадження № 2-а/162/28/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання Гичук О.М.,

представника позивача Хвесика С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтував тим, що постановою поліцейського 2 батальйону 1 роти відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Марахова А.С. серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 його ( ОСОБА_1 ) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Зокрема, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 27.07.2023 о 16 год 15 хв на а/д М07 Київ-Ковель-Ягодин на 382 км + 400 м. керував т/з Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_1 , у якого на скло (заднє та бокове) було встановлено додаткові предмети та нанесено покриття, що обмежує оглядовість з місця водія та салону, погіршують його прозорість, чим порушив ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про рекламу», в ході перевірки документів не пред`явив поліс ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів.

Вважає, що притягнутий до адміністративної відповідальності незаконно та безпідставно, а тому постанова про притягнення його до відповідальності підлягає скасуванню.

Зазначає, що у вказаний час та дату позивач дійсно керував т/з Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_1 , і на стаціонарному посту поліції був безпідставно зупинений поліцейським, який повідомив позивачу, що на автомобіль нанесено рекламу і це є порушенням ЗУ «Про рекламу». ОСОБА_1 відповів поліцейському, що дана реклама про міжнародні перевезення нанесена три роки тому і з того часу автомобіль здійснює міжнародні перевезення на території України та країн Євросоюзу. Неодноразово зупинявся поліцією Польщі та Німеччини, які проводили замір світлопропускання скла з нанесеною рекламою і жодних заперечень не було. Окрім того автомобіль проходить перевірку технічного стану, остання перевірка технічного стану 08.08.2022 і дійсна до 08.08.2024, якою згідно протоколу № 00785-00230-22 визнано транспортний засіб після технічного контролю технічно справним. Відповідачем у справі не надано докази того, що при зупиненні транспортного засобу Volkswagen Crafter, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, ним як суб`єктом владних повноважень (уповноваженим працівником поліції) вживалися заходи щодо визначення нанесення покриття (реклами) на скло автомобіля в обсязі, на який зменшилось його світло пропускання з урахуванням вимог ДСТУ3649:2010, будь-які прилади для цього визначення інспектором поліції не застосовувались (перевірка світлопропускної здатності повинна здійснюватись спеціальним приладом «Тауметром», даний прилад підлягає щорічній перевірці (сертифікації) під час перевірки співробітник повинен дотримуватись погодних умов… тощо). Не зазначено якими доказами підтверджується те, що нанесене покриття обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість, враховуючи положення п.31.4.7 ПДР України та п.6.8.7 ДСТУ3649:2010, яким світлопропускання вітрового скла має бути не менше ніж 75%, а всіх інших стекол не менше ніж 70 %. А тому в позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП

Враховуючи ці обставини, й те, що зупинка позивача працівником поліції була здійснена всупереч вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 вважає, що зупинка транспортного засобу та подальша вимога пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на т/з, а також поліса (договору) обов`язкового страхування є незаконною, а відтак у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, позивач надав працівнику поліції посвідчення водія для перевірки, мав чинний страховий поліс як в паперовому, так і чинний електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування, а тому постанову серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора поліції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 03.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.17).

Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 30.08.2023 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від представника відповідача Моніч Т.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити повністю, а розгляд справи проводити без її участі по наявних матеріалах справи. Вважає, що постанова серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою. Зазначає, що за змістом ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. На підставі ст. 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила, або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події. Відповідно до ст. 35 цього Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Мараховим А.С. при здійсненні патрулювання 27.07.2023 о 16 год 15 хв було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме водій т/з Volkswagen Crafter, н.з. НОМЕР_1 , як було встановлено пізніше, ОСОБА_1 , керуючи т/з, у якому було встановлено додаткові предмети (нанесення) покриття, що обмежує оглядовість водія, чим порушив п.31.4.7 ПДР України. При перевірці документів у водія, передбачених п.2.1 даних Правил та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій відмовився пред`явити на вимогу працівника поліції поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена карта»), чим було порушено вимоги п.2.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП. З урахуванням наведених обставин, у відповідності до вимог ст. 222, 279 КУпАП щодо ОСОБА_1 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП. При цьому поліцейським було дотримано процедуру розгляду справи, позивачу оголошено, яка справа підлягає розгляду та за що він притягується до відповідальності, роз`яснено йому його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Вчинені правопорушення ОСОБА_1 зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського, який додається до відзиву.

Позивач та представник відповідача в призначене судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.37, 38). Позивач жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

Представник відповідача у своєму відзиві просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.43).

У відповідності до вимог ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Представник позивача Хвесик С.В. у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з мотивів викладених у ньому. Просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 як незаконну та необґрунтовану. Провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Таким чином, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17 та від 14.03.2018 у справі №760/2846/17).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, … з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У судовому засіданні встановлено, що 27.07.2023 стосовно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень. З цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 27.07.2023 о 16 год 15 хв на а/д М07 Київ-Ковель-Ягодин на 382 км + 400 м. керував транспортним засобом у якому на скло (заднє та бокове) було встановлено додаткові предмети та нанесено покриття, що обмежує оглядовість з місця водія та салону і погіршують його прозорість, чим порушив ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про рекламу», а також ОСОБА_1 в ході перевірки документів не пред`явив поліс ОСЦПВ власників наземних т/з, чим порушив п.п. 2.1 (ґ) та 31.4.7 Правил дорожнього руху (а.с.25).

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП за порушення ним п.31.4.7 Правил дорожнього руху, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 31.4.7 Правил дорожнього руху має декілька підпунктів, а саме з «а» по «ї», однак в оскаржуваній постанові не зазначено, який саме підпункт порушено позивачем.

Відповідно до підпункту «в» п. 31.4.7 Правил Дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:. Інші елементи конструкції:

в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Відповідно до Примітки до вказаного підпункту На верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.4 ст. 18 Закону України «Про рекламу», порушення вимог якої ставиться у провину позивачу, забороняється розміщення на транспортних засобах не будь-якої реклами, а лише чітко визначеною, а саме:

реклами, яка повторює чи імітує кольорографічні схеми спеціальних та оперативних транспортних засобів;

реклами із нанесенням світлоповертаючих матеріалів;

реклами, яка супроводжується звуковими чи світловими сигналами.

Забороняється розміщувати рекламу на скляних (прозорих) поверхнях транспортних засобів, за винятком випадків, коли для цього використовуються матеріали, які забезпечують безперешкодний огляд з салону транспортного засобу.

З копії протоколу перевірки стану транспортного засобу № 00785-00230-22 від 08.08.2022, який долучений позивачем до позову, вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним (дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 08.08.2024). При цьому на зворотній стороні цього Протоколу міститься фототаблиця транспортного засобу Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_1 , з розміщеною на ньому рекламою (а.с.7).

При цьому дана реклама на т/з візуально схожа на ту, яка зафіксована інспектором поліції на місці події 27.07.2023 на нагрудний відеореєстратор (а.с.45).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що ця норма Закону встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що працівником поліції було здійснено вимірювання пропускної здатності скла та встановлено, що позивач керував т/з, у якому нанесенні додаткові предмети та нанесено покриття, що обмежує оглядовість з місця водія і розміщена на автомобілі реклама не створює безперешкодний огляд з салону транспортного засобу, не відповідає вимогам безпеки та правилам дорожнього руху.

На думку суду, сам лише відеозапис з нагрудного відеореєстратора, яким зафіксовано розміщену рекламу на т/з під керуванням позивача, не може бути належним і допустимим доказом, який свідчить про порушення позивачем вимог п.31.4.7 Правил дорожнього руху та ч.4 ст. 18 Закону України «Про рекламу».

А тому працівник поліції дійшов передчасного висновку про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та наявність правових підстав для притягнення його до відповідальності.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в цій частині оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушенням ним п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху, суд звертає увагу на таке.

Згідно з підпунктом (ґ) пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, встановлена статтею 126 КУпАП, за приписами частини першої якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 32, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1. Правил дорожнього руху документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Суд звертає увагу, що безпосередньо з позовної заяви та з пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач не заперечує той факт, що він не пред`явив страховий поліс на вимогу поліцейського, який зупинив транспортний засіб під керуванням позивача.

Таким чином, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського, прямо передбачену законом, та не надав документи для перевірки.

Позивачем долучено до матеріалів справи Поліс № ЕР-211565118 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким на автомобіль Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_1 , був чинний страховий поліс станом на 27.07.2023 (а.с.8, 9).

Судом не приймається до уваги факт наявності у позивача страхового полісу на вищевказаний транспортний засіб, оскільки позивач був притягнутий до відповідальності не за відсутність у нього поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а за не пред`явлення його на вимогу поліцейського, що є окремою об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.

З долученого до відзиву на позовну заяву відеозапису з місця події (який підписаний ЕЦП та зазначений як доказ в оскаржуваній постанові, який суд вважає належним та допустимим) вбачається, що позивач на вимогу поліцейського пред`явити страховий поліс на підставі п.2.4, 2.1 Правил дорожнього руху, відповів, що він не зобов`язаний його пред`являти, бо він в електронному вигляді. Поліцейський повідомив, що водій все одно зобов`язаний пред`явити страховий поліс, в іншому випадку за це передбачено відповідальність. ОСОБА_1 повідомив, що знає про відповідальність, однак відмовився пред`явити поліцейському страховий поліс. Пропонував поліцейському все писати в постанову та зустрітися з ним в суді. Під час розгляду справи працівник поліції роз`яснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Жодних заяв чи клопотань перед початком розгляду справи від позивача не поступало.

При цьому, посилання позивача щодо безпідставності його зупинки працівниками поліції, на думку суду, не свідчить про незаконність дій поліцейського, оскільки згідно з правових висновків, у подібних правовідносинах, що містяться у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 р. по справі №127/19283/17, №686/15383/17 від 13.03.2019 р., №465/6677/16-а від 21.11.2018 р. притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання інших вимог ПДР не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП законно та обґрунтовано, з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи дані вимоги закону, суд вважає, що оскаржувану постанову необхідно скасувати в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, закрити в цій частині справу, а також залишивши дану постанову без змін в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, оскільки стягнення накладено на позивача за приписами ст.36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.1 ст.126 КУпАП, захід стягнення необхідно залишити у виді штрафу у розмірі 425 грн, виключивши при цьому посилання з постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення на підставі ст. 36 КУпАП.

З урахуванням наведеного, позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 286, 293 КАС України, суд,-,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Постанову поліцейського 2 батальйону 1 роти відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Марахова А.С. серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП скасувати та закрити справу в цій частині.

Залишити без змін постанову поліцейського 2 батальйону 1 роти відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Марахова А.С. серії БАВ № 369391 від 27.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 (чотириста двадцять п`ять) гривень, виключивши посилання з даної постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності на підставі ст. 36 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м.Київ, .

Головуючий суддя: А.С. Савич