Справа № 280/2820/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року Справа № 280/2820/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), які діють як законні представники малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), до Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський район, Запорізька область, 72102) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), які діють в як законні представники малолітньої ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ), до Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (далі відповідач, Приморської МР), в якій позивач просить суд:

визнати незаконним та скасувати пункт 6 рішення №65 двадцять п`ятої сесії дев`ятого скликання Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області від 03.02.2022 про відмову громадянці України ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на території Приморської міської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗД:01:03);

зобов`язати відповідача розглянути клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які діють як законні представники в інтересах ОСОБА_3 2016 року народження, від 05.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Приморської ОТГ Бердянського району Запорізької області (згідно доданих графічних матеріалів), за рахунок земель запасу комунальної власності Приморської міської ради, з подальшою передачею земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_3 , та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га (згідно доданих графічних матеріалів).

Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач своїм рішенням відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтованою площею 1,5000 га., хоча клопотання подано щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтованою площею 2,0 га. Таким чином, відмова відповідача у наданні дозволу є незаконною, оскільки не ґрунтується на нормах Земельного кодексу України, де встановлено вичерпний перелік підстав, що можуть бути підставою для відмови у наданні такого дозволу. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 10.05.2022 відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Вищезазначена ухвала була надіслана та доставлена до офіційного електронного кабінету (офіційну електронну адресу) Приморської МР 13.05.2022 о 13:18.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.

Згідно з п.2 ч.1 та ч.2 ст.126 КАС України часом вручення повістки вважається: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Таким чином, ухвалу від 10.05.2022 вручено відповідачу належним чином 13.05.2022.

У визначений строк відзив від відповідача до суду не надійшов.

Повторно ухвала про відкриття провадження була направлена на електронну адресу відповідача 20.06.2022 та отримана ним 20.06.2022 о 14:13, що підтверджується роздруківкою з сайта.

Проте відзив від відповідача знову не надійшов.

В зв`язку з чим, 28.07.2023 сторони повторно були повідомлені про відкриття провадження у справі, відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України та статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Станом на час розгляду справи по суті відзив або будь-яка інша заява по суті справи від відповідача до суду не надходив.

Частиною 6 ст.162 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням вимог вказаної норми розгляд справи здійснюється на підставі наявних у ній доказів.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та є рідною донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

05.01.2022 законні представники ОСОБА_3 звернулись до Приморської МР, з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Приморської ОТГ Бердянського району Запорізької області (згідно доданих графічних матеріалів), за рахунок земель запасу комунальної власності Приморської МР, з подальшою передачею земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_3 , додавши при цьому до клопотання графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії свідоцтва про народження та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 , а також копії паспортів з ідентифікаційними кодами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Проте, пунктом 6 Рішення Приморської МР двадцять п`ятої сесії дев`ятого скликання від 03.02.2022 за №65, відмовлено громадянці України ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтованою площею 1,5000 га. (згідно доданого до заяви графічного матеріалу) на території Приморської міської ради (за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗД:01.03), що підтверджується витягом з рішення Приморської МР від 03.02.2022 року №65.

Підстава (підстави) для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не зазначена.

Не погодившись з правомірністю відмови, позивач, в особі законних представників, звернулась до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає МОТИВОВАНУ ВІДМОВУ у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 05 березня 2019 року у справі №360/2334/17, від 08 вересня 2020 року у справі №812/1450/17 та інших.

В свою чергу у спірному рішенні Приморська МР не зазначила підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Більш того у спірному рішенні зазначено іншій розмір земельної ділянки (1,5 га.) аніж той, що просила позивач у своєму клопотанні.

Крім того, виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 08 вересня 2020 року у справі №812/1450/17, від 26 жовтня 2021 року у справі №160/5982/19, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, від 27 січня 2023 року у справі №120/19319/21-а, від 03 серпня 2023 у справі №300/3771/22 та від 12 вересня 2023 року у справі №620/1710/21.

Враховуючи те, що у наданому позивачу витягу з рішення Приморської МР від 03.02.2022 за №65 відсутнє посилання на обставини, які послугували підставами для відмови, суд приходить до висновку, що дане рішення не може вважатись обґрунтованим.

Доказів іншого відповідачем не надано.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

За викладених обставин, пункт 6 рішення №65 двадцять п`ятої сесії дев`ятого скликання Приморської МР від 03.02.2022 про відмову громадянці України ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на території Приморської міської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗД:01:03) є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

В зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням пункту 6 рішення Приморської МР №65 від 03.02.2022, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які діють як законні представники в інтересах ОСОБА_3 , від 05.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Приморської ОТГ Бердянського району Запорізької області (згідно доданих графічних матеріалів) .

Щодо позовних вимог про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Враховуючи, що з витягу рішення Приморської МР №65 від 03.02.2022 неможливо встановити підстави для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то вимога про зобов`язання надати дозвіл є передчасною.

У цій справі з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що суд зазначив вище.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №817/1347/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №814/1959/17 та від 24 червня 2020 року у справі №806/3100/17.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог, в цій частині, слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач відзив не надав, правомірність свого рішення суду не довів.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат визначені у статті 139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом, кожним з законних представників позивача сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн., який підлягає стягненню на їх користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати позивачем (представниками позивача) до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), які діють як законні представники малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), до Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 7, м. Приморськ, Бердянський район, Запорізька область, 72102) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення №65 двадцять п`ятої сесії дев`ятого скликання Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області від 03.02.2022 про відмову громадянці України ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на території Приморської міської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗД:01:03);

Зобов`язати Приморську міську раду Бердянського району Запорізької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які діють як законні представники в інтересах ОСОБА_3 2016 року народження, від 05.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Приморської ОТГ Бердянського району Запорізької області (згідно доданих графічних матеріалів), за рахунок земель запасу комунальної власності Приморської міської ради, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «27» вересня 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль