Справа № 320/10006/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року справа № 320/10006/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не виданні наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 про виплату позивачу на період дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та яка полягає у не виплаті позивачу на період дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виплату позивачу на період дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 14516,10 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача щомісячну додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 14516,10 грн.;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 14516,10 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що він з 24.02.2022 по 15.08.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , проте останньою не було йому виплачено додаткову винагороду, розмір якої визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 1 серпня по 15 серпня 2022 року.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказував, що у чинному законодавстві відсутні випадки та підстави не виплати передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 додаткової винагороди, а протягом серпня і вересня 2022 року відсутні факти накладення на нього дисциплінарних, адміністративних стягнень або вчинення ним порушень законодавства.

При цьому позивач акцентував увагу на тому, що Указом Президента України від 24.08.2022 №614/2022 «Про відзначення державними нагородами України» його нагороджено орденом «За мужність» III ступеня, що виключає наявність у нього будь-яких дисциплінарних стягнень, а відтак командир військової частини НОМЕР_1 не мав повноважень не видавати наказ про виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та не виплачувати її за період з 01.08.2022 по 15.08.2022.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 вважає, що він має право на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2022 за період з 01.08.2022 по 15.08.2022 у розмірі 14 516,10 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

08.02.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну заяву з додатками, який поданий представником військової частини НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 101-134). У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що військовослужбовця ОСОБА_1 позбавлено щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2022 за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, у зв`язку із надходженням до військової частини НОМЕР_1 у серпні 2022 року протоколів про військові адміністративні правопорушення згідно супровідних листів від 01.08.2022 та постанови Ірпінського міського суду Київської області від 05.08.2022 у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022) та на підставі рапорту ТВО командира 2 стрілецької роти від 31.08.2022.

При цьому представник військової частини НОМЕР_1 посилається на те, що порядок та умови виплати щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, встановлено рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022. Окрім цього, представник відповідача посилається на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/29, у відповідності до якого до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. або 30 000,00 грн. не включаються військовослужбовці, які вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового, адміністративного правопорушення - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

Враховуючи вказане, представник військової частини НОМЕР_1 стверджує про відсутність ознак протиправної бездіяльності та вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

20.03.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву, яка подана представником позивача (т. 1, а.с. 139-146). У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 було подано частину наказу №68 від 10.08.2022 командира військової частини НОМЕР_1 із відсутністю у ньому підпису уповноваженої особи, що вказує на те, що факт видання окресленого наказу не підтверджено. Водночас, представник позивача посилається на те, що наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, у відповідності до яких додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 не є премією та на неї не поширюється законодавство про преміювання, а відтак не є допустимим застосування в зазначеній частині щодо не виплати та/або зменшення розміру додаткової винагороди.

Також представник позивача наголосив, що наказ №68 від 10.08.2022 не передбачає невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, а стосується безпосередньо врахування порушення ОСОБА_1 військової дисципліни саме при нарахуванні премії за серпень 2022 року.

Окрім цього, представник позивач звернув увагу суду на те, що копія рапорту від 31.08.2022 ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 передбачає тільки прохання (пропозицію) командиру військової частини НОМЕР_1 не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, що не є рішенням про позбавлення такої винагороди або виключення ОСОБА_1 з переліку одержувачів останньої.

При цьому, представник позивача вказує, що відносно ОСОБА_1 не складались протоколи про адміністративні правопорушення, повідомлення про підозру, обвинувальні акти, не виносились постанови, вироки, ухвали та інші судові рішення, про які вказується у рапорті від 31.08.2022 ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, представник позивача вважає, що посилання на телеграму №248/1298 від 25.03.2022 та окреме доручення від 23.06.2022 №912/29 Міністра оборони України є недоцільним, безпідставним адже останні не містять в собі рішення безпосередньо щодо позивача, а позбавлення останнього додаткової винагороди у зв`язку із його перебуванням у стані алкогольного сп`яніння 30.07.2023 та 31.07.2023 у серпні 2022 взагалі суперечить змісту телеграми Міністра оборони України, адже таке позбавлення можливо виключно у місяць вчинення порушення, тобто за липень 2022 року.

Представник позивача, також зазначає, що окреме доручення від 23.06.2022 №912/29 Міністра оборони України не містить підпису уповноважених осіб, що свідчить про недоведеність факту його видання та містить конкретний перелік адресатів, серед яких відсутня військова частини НОМЕР_1 .

Окрім окресленого представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 за одне і теж порушення вже було позбавлено додаткової винагороди у липні 2022 року та стверджував, що Постанова Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 суперечить правовим актам, які мають вищу юридичну силу.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до копії військового квитка Серія НОМЕР_2 від 23.09.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022, що підтверджується у тому числі довідкою військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №157.

З 16.08.2022 позивач справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС-100182 у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16.08.2022 №18 (т. 1, а.с. 59).

Як вбачається з матеріалів справи звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом мотивовано не виплатою військовою частиною НОМЕР_1 позивачу на період дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.08.2022 по 15.08.2022.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон 2011-ХІІ), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 9 Закону 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній станом на 19.07.2022) (далі - Постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень виплачується пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Разом з цим, пунктом 2-1 Постанови №168 регламентовано, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Суд вказує, що Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно із Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, яка набрала чинності 19.07.2022 та передбачає застосування із 24.02.2022.

Звідси слідує, що Кабінет Міністрів України Постановою №793 від 07.07.2022 врегулював, що з 24.02.2022 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до Постанови №168 в частині доповнення останньої пунктом 2-1, яким встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів не свідчить про те, що такі зміни вплинули чи погіршили правове становище осіб, під дію якої останні підпадають, не встановили та не посилили їх юридичну відповідальність, не скасували та не обмежили їх чинні права і свободи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права ОСОБА_1 у первинній редакції Постанови №168, а відтак відхиляє доводи представника позивача щодо недопустимості застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 для вирішення цього спору.

Між тим, суд зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, пунктом 10 якого встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.

Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови №168 Міністром оборони України надано доручення від 23.06.2022 №912/з/29, згідно з пунктом 9.8 якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошено наказом командира (начальника).

При цьому, пунктом 9.10 вказаного доручення регламентовано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного порушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 та окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

У зв`язку із наведеним, суд відхиляє доводи та твердження представника позивача в окресленій частині, які викладені у відповіді на відзив на позовну заяву щодо безпідставності застосування відповідачем зазначених рішень Міністра оборони України.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи Військовим комендантом тимчасової військової комендатури із зоною відповідальності м. Ірпінь, м. Буча, сел. Ворзель, сел. Гостомель, сел. Іванків, сел. Пуща Водиця, с. Лютіж полковником ОСОБА_2 , відповідно до пункту 9 розділу II Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 №329, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14.12.2021 за №1622/37244, направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 копію протоколу військового адміністративного правопорушення серія КИІ №0196 від 30.07.2022, супровідним листом №306/ВК/4947 від 01.08.2022 (т. 1, а.с. 113-115).

Також, Військовим комендантом тимчасової військової комендатури із зоною відповідальності м. Ірпінь, м. Буча, сел. Ворзель, сел. Гостомель, сел. Іванків, сел. Пуща Водиця, с. Лютіж полковником ОСОБА_2 , відповідно до пункту 9 розділу II Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 №329, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14.12.2021 за №1622/37244, направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 копію протоколу військового адміністративного правопорушення серія КИІ №0206 від 01.08.2022, супровідним листом №306/ВК/4949 (т. 1, а.с. 116-118) (тут і надалі протоколи).

Згідно змісту вказаних протоколів позивач 30.07.2022 та 31.07.2022 перебував на території військової частини НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та виконував обов`язки служби в умовах особливого періоду, місце дислокації Буча .

В протоколах в розділі «пояснення особи, яка притягається до відповідальності» вказано, що ОСОБА_1 з виною згоден, вживати більше не буде, щиро кається (т. 1, а.с. 115 та т. 1, а.с. 118).

Надалі, ТВО командира військової частини НОМЕР_1 старшим-лейтенантом ОСОБА_4 затверджено акт службового розслідування від 10.08.2022 за фактом порушення військової дисципліни командиром 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдатом ОСОБА_1 (30.07.2022 та 31.07.2022) та стрільцем 2 відділення 3 взводу солдатом ОСОБА_5 (30.07.2022), у якому сформовано висновки про те, що службовим розслідуванням встановлено, що командир 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдат ОСОБА_1 та стрілець 2 відділення 3 взводу солдат ОСОБА_5 перебували в стані алкогольного сп`яніння та порушили військову дисципліну, чим вчинили військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП. (далі - Акт) (т. 1, а.с. 119-123).

Зі змісту вказаного акту слідує, що було запропоновано за систематичне вживання алкогольних напоїв та перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, порушення вимог статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та статей 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командира 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдатом ОСОБА_1 та за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння стрільця 2 відділення 3 взводу солдата ОСОБА_5 притягнути до дисциплінарної відповідальності, передбаченої статтями 48 та 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №68 від 10.08.2022 «Про результати службового розслідування за фактом порушення військовослужбовцями військової дисципліни військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_5 » наказано за систематичне вживання алкогольних напоїв та перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, порушення вимог статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та статей 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командира 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдата ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення, передбачене статтями 48 та 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - сувора догана (т. 1, а.с. 124-125).

Згідно із пунктом 4 окресленого наказу наказано начальнику фінансово-економічної служби старшому лейтенанту ОСОБА_6 врахувати дане порушення військової дисципліни при преміюванні за серпень 2022 року.

Між тим, судом встановлено, що постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протоколи серії КИІ № 0196 та КИІ №0206 про військове адміністративне правопорушення від 30.07.2022 року) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 215 (двохсот п`ятнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. на користь держави.

Відомості щодо оскарження вказаної постанови Єдиний державний реєстр судових рішень не містить, а представником позивача такі обставини суду не повідомлялися.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вказаних обставин свідчить про те, що позивачем допущено адміністративне правопорушення, яке полягає у тому, що він перебував на службі в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків в умовах особливого періоду.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до рапорту ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , останній просив командира військової частини НОМЕР_1 не виплачувати додаткову винагороду за серпень 2022 за вчинення військово-адміністративних правопорушень (вживання алкогольних напоїв, самовільне залишення військової частини) та порушень військової дисципліни двом військовослужбовцям відповідно: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 127).

Отже, аналіз вказаних обставин в сукупності свідчить, що не виплата позивачу додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022 обумовлена застосуванням відповідачем до ОСОБА_1 положень пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а саме у зв`язку із надходженням до військової частини НОМЕР_1 протоколів про військові адміністративні правопорушення та постанови Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022).

Таким чином, за підсумком наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не видачі наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022 відповідно до Постанови №168, адже, за встановлених обставин, в окреслений період, з урахуванням пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, останній позбавлений такого права правомірно.

Водночас, в цій частині суд залишає поза увагою посилання представника позивача на те, що в рапорті ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 вказано про нібито самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини, адже такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи. Окреслений рапорт не містить в собі таких відомостей, а навпаки, в графі «причина» вказано «вживання алкогольних напоїв», факт чого підтверджується як протоколами про вчинення позивачем військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП так і постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022).

Що ж стосується посилання представника позивача у відповіді на відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 141) на наказ Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233, суд вказує, що останній до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки набрав чинності з 31.01.2023, у той час коли спірні правовідносини виникли у період з 01.08.2022 по 15.08.2022, в період дії окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Окрім цього, суд відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що копія наказу №68 від 10.08.2022 не містить підпису уповноваженої особи (командира тощо), як підстави для задоволення адміністративного позову, оскільки, як вже було зазначено судом вище, не виплата позивачу додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 15.08.2022 обумовлена застосуванням відповідачем до ОСОБА_1 положень пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а саме у зв`язку із надходженням до військової частини НОМЕР_1 протоколів про військові адміністративні правопорушення та постанови Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022).

Оцінка наказу №68 від 10.08.2022 судом не надається по суті, оскільки така оцінка має значення безпосередньо для перевірки обставин застосування до позивача дисциплінарного стягнення - суворої догани.

Разом з цим, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що з урахуванням телеграми №248/1298 від 25.03.2022 (https://pravo-ua.com/wp-content/uploads/2022/11/100-tys.pdf) відповідач не мав права позбавляти ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року, адже правопорушення мало місце в липні 2022 року із наступних підстав.

Судом, вже неодноразово було вказано вище про те, що згідно із пунктами 9.8, 9.10 доручення від 23.06.2022 №912/з/29 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються:

- військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошено наказом командира (начальника);

- військовослужбовці, які вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного порушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

Суд акцентує увагу на тому, що постанова Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022), якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення, надійшла до військової частини у серпні 2022 року, а відтак військовою частиною НОМЕР_1 правомірно застосовано пункт 9.10 доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Наказ №68 від 10.08.2022 оголошений - 10.08.2022.

Отже, позивач не підлягав включенню до наказу про виплату додаткової винагороди за серпень 2022 року.

У той же час, суд враховує, що згідно із довідкою б/н від 08.02.2023 (т. 1, а.с. 131) ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода і в липні 2022 року.

Разом з цим, в акті службового розслідування за фактом порушення військової дисципліни командиром 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдатом ОСОБА_1 (30.07.2022 та 31.07.2022) та стрільцем 2 відділення 3 взводу солдатом ОСОБА_5 (30.07.2022) зафіксовано ті обставини, що відповідно до попередніх службових розслідувань щодо командира 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти солдата ОСОБА_1 встановлено неодноразовий факт перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, а саме 04.07.2022, 19.07.2022, відносно нього були складені протоколи про військове адміністративне правопорушення, передбачені частиною 3 статті 172-20 КУпАП (т. 1, а.с. 120).

Звідси слідує, що обставини виживання алкогольних напоїв позивачем під час несення військової служби в особливий період мали системний характер - 04.07.2022, 19.07.2022, 30.07.2022, 31.07.2022.

Отже, факт не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в липні 2022 року мало місце у зв`язку із вживанням ним алкогольних напоїв під час несення військової служби в особливий період 04.07.2022 та 19.07.2022, у той час коли не виплата додаткової винагороди за серпень 2022 року мала місце у зв`язку із вживанням позивачем алкогольних напоїв під час несення військової служби в особливий період 30.07.2022 та 31.07.2022.

Таким чином, твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 вже було позбавлено у липні 2022 року додаткової винагороди, як підстави для задоволення позовних вимог, суд відхиляє, оскільки суть порушення - виживання алкогольних напоїв під час несення військової служби в особливий період хоча і є ідентичним, проте вчинені позивачем у різний період часу, що вказує на притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не за одне і те ж порушення.

Водночас, суд враховує, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України від 24.03.1999 № 551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Між тим, стаття 4 Дисциплінарного статуту регламентує, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд вважає, що позивачем порушено військову дисципліну, докази на підтвердження чого наявні в матеріалах справи, що, у свою чергу, має своїм наслідком відсутність підстав для виплати останньому додаткової винагороди за період з 1 серпня по 15 серпня 2022 року згідно постанови КМУ №168.

Що ж стосується обставин нагородження позивача орденом «За мужність» III ступеня відповідно до Указу Президента України від 24.08.2022 №614/2022 «Про відзначення державними нагородами України» та, як наслідок його посилання на статтю 26-1 Дисциплінарного статуту, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 26-1 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, що має дисциплінарні стягнення, заохочується шляхом дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення в порядку його черговості. Право знімати дисциплінарні стягнення належить тому командирові, який їх накладав, та його прямим начальникам. Одночасно військовослужбовцю може бути знято лише одне дисциплінарне стягнення.

Військовослужбовець вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення, якщо його нагороджено державною нагородою, заохочено шляхом дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення або закінчився строк дії дисциплінарного стягнення.

Протягом строку дії дисциплінарних стягнень до військовослужбовця не можуть застосовуватися заохочення, крім дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення.

Строк дії дисциплінарних стягнень з дня їх оголошення військовослужбовцю становить: зауваження - один місяць; догана - два місяці; сувора догана - три місяці; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег - до дня відбуття військовослужбовцем строкової військової служби та курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; попередження про неповну службову відповідність - шість місяців; пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу), пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу) - один рік.

Військовослужбовці, на яких було накладено дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами "д"-"є" статті 48 цього Статуту, після закінчення строку їх дії або дострокового зняття у попередньому військовому званні та/або на посаді не поновлюються.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що військовослужбовець вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення, якщо його нагороджено державною нагородою, заохочено шляхом дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення або закінчився строк дії дисциплінарного стягнення.

У той же час, фактичні обставини свідчать про те, що на позивача наказом №68 від 10.08.2022 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. З урахуванням обставини нагородження ОСОБА_1 орденом «За мужність» III ступеня відповідно до Указу Президента України від 24.08.2022 №614/2022 «Про відзначення державними нагородами України» вказує лише про те, що останній вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень, проте не свідчить про відсутність підстав для не виплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 на підставі пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а саме у зв`язку із надходженням до військової частини НОМЕР_1 протоколів про військові адміністративні правопорушення та постанови Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/2616/22 (провадження №3/367/1602/2022).

При цьому, суд відмічає, що твердження представника позивача про відсутність обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності спростовуються вказаним вище.

Окрім того, суд наголошує, що в ході розгляду справи судом не встановлено ознак протиправної бездіяльності відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, оскільки, як вже було вказано судом вище відповідно до рапорту ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , останній просив командира військової частини НОМЕР_1 не виплачувати додаткову винагороду за серпень 2022 року за вчинення військово-адміністративних правопорушень (вживання алкогольних напоїв, самовільне залишення військової частини) та порушень військової дисципліни двом військовослужбовцям відповідно: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Таким чином, стверджувати про наявність протиправної бездіяльності відповідача не вбачається за можливе та, з урахуванням встановлених обставин справи, відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 та, як наслідок її стягнення в судовому порядку.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Інші доводи ОСОБА_1 та його представника не спростовують вище встановленого судом.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням відсутності обставин понесення відповідачем витрат на залучення свідків та проведення судової експертизи, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повни текст рішення суду складено 26.09.2023.

Суддя Кушнова А.О.