Справа № 345/5452/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 345/5452/21 пров. № А/857/10148/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській областіна рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року (суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо формування вимоги про сплату боргу від 15.11.2021 за №Ф-39860-0916 та стягнути матеріальну шкоду в розмірі 5 000 гривень та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) з сплати єдиного внеску винесена на підставі податкового повідомлення-рішення за № 0-0916 від 16.06.2020 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, за яким позивач суму податкового зобов`язання сплатив. Відповідно до довідок відповідача у нього відсутній податковий борг з будь-яких платежів. З цих підстав вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2021 за №Ф-39860-0916 протиправною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-39860-0916 від 15.11.2021.В задоволенні позову решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що станом на дату прийняття спірної вимоги згідно інтегрованої картки платника податку з ЄСВ за позивачем зберігалась заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань. Зазначає, що 21.04.2020 ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано ЄСВ за січень, лютий 2020 року в сумі 2077,3 грн. ОСОБА_1 порушив граничні терміни сплати ЄСВ за 2020 рік, відповідно, згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 30.09.2021 нараховано 57.71 грн штрафних санкцій та 11.83 грн пені. 15.11.2021 за №Ф-39860-0916 сформовано вимогу про сплату боргу, а саме: код платежу (71040000); загальну суму (2146.84 грн); заборгованість (2077,33); штрафи (57,71 грн); пеня (11,83 грн).

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що16.06.2020 Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення за № 0-0916 яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в розмірі 1 984, 26 гривень.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за № 1220/10/09-19-51-10-21 від 25.06.2020 станом на 24.06.2020 за позивачем рахувалася заборгованість з сплати: єдиного податку в розмірі 99, 79 гривень, земельного податку в розмірі 172, 60 гривень, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 1 312, 28 гривень.

Вказані суми податкових зобов`язань сплачені позивачем, що підтверджується квитанціями за № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..1 від 03.07.2020.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за № 1470/10/09-19-51-10-19 від 07.08.2020 станом на 07.08.2020 згідно інтегрованих карток платника ІС «Податковий борг», у позивача відсутній податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості з платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої).

Підставами звернення позивача до суду є отримання ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2021 за №Ф-39860-0916 з сплати єдиного внеску на суму 1 984, 26 гривень.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду на підставі яких даних ним сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-39860-0916 від 15.11.2021 з сплати єдиного внеску в розмірі 2 146, 84 гривень, зокрема, не зазначив базу нарахування єдиного внеску, бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно нараховується єдиний внесок.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Стаття 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає базу нарахування єдиного внеску, згідно пункту 3 частини 1 якої, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина 1 статті 9 Закону).

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2 статті 9 Закону).

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 3 статті 9 Закону).

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 4 статті 9 Закону).

Відповідно до норм частини статті 25 даного Закону вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частиною 14 даної статті Закону порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач сформував позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-39860-0916 від 15.11.2021 зі сплати єдиного внеску внаслідок несплати позивачем застосованих, податковим повідомленням-рішенням за № 0-0916 від 16.06.2020, штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 1 984, 26 гривень.

Однак, згідно з матеріалами справи, податковим повідомленням-рішенням за № 0-0916 від 16.06.2020 визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в розмірі 1 984, 26 гривень, яку відповідач сплатив.

Апеляційний суд погоджується, що відповідач не довів на підставі яких даних ним сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-39860-0916 від 15.11.2021 з сплати єдиного внеску в розмірі 2 146, 84 гривень, зокрема, не зазначив базу нарахування єдиного внеску, бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно нараховується єдиний внесок.

Апеляційний суд резюмує, що у зв`язку з недоведеністю відповідачем підстав для нарахування єдиного внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-39860-0916 від 15.11.2021 є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 рокув справі №345/5452/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш