Справа № 320/17900/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 25 від 06.03.2023, прийняте начальником Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Ігорем Семиногом, та затверджене заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 25 від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі;

- визнати протиправними дії службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.05.2023 до суду першої інстанції з позовом також звернувся ОСОБА_3 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 27 від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину Грузії ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджене 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 27 від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі;

- визнати протиправними дії службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 стосовно прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.05.2023 до суду першої інстанції з позовом також звернулася ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , затверджене 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , затвердженого 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі;

- визнати протиправними дії службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 стосовно прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянці Грузії ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 об`єднано в одне провадження адміністративні справи № 320/17900/23, № 320/17896/23 та № 320/17898/23; об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер - № 320/17900/23.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України направлено на ім`я начальника Центрального міжрегіонального управлінням ДМС у м. Києві та Київській області подання «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» відносно громадян Грузії від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 - ОСОБА_1 , від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 - ОСОБА_3 , від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 - ОСОБА_2 , в яких викладено прохання про заборону в`їзду на територію України на 3 роки.

06.03.2022 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області на підставі подань Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України громадянам Грузії:

- на підставі подання від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 - № 25 відносно ОСОБА_1 ;

- на підставі подання від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 - № 27 відносно ОСОБА_3 ;

- на підставі подання від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 - № 24 відносно ОСОБА_2 .

Зазначені рішення були прийняті на підставі Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802, пунктів 1, 2 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та у зв`язку з встановленням Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України того, що громадяни Грузії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 становлять загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні з огляду на наступне:

- в ході отриманої оперативної інформації, встановлено, що вказані громадяни Грузії прибули в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацією масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України;

- з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що вказані громадяни Грузії мають намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планують створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Позивачі, не погоджуючись з діями відповідача-2 щодо складання подань «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» та з рішеннями відповідача-1 від 06.03.2023 № 25, № 27, № 24, звернулися з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав заборони іноземцю в`їзду в Україну, однак аналіз наявних у матеріалах справи подань свідчить, що останні не містять викладу обставин та обґрунтованих підтверджених належними доказами фактів, що стали підставою для їх складання, а тому позовні вимоги з огляду на наявність у позивачів права на постійне проживання в Україні та здійснення ними господарської діяльності на території України, а також встановлення рішенням суду у справі №640/13633/22 фактів протиправності рішень про заборону в`їзду позивача за аналогічних обставин, є такими, що підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що оскаржувані рішення відповідача є правомірними та такими, що прийнятті відповідно до вимог чинного законодавства. Зауважив на тому, що такі рішення були прийняті у зв`язку із надходженням до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області подань Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» відносно громадян Грузії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023, №1143/55/109/01-2023, №1145/55/109/01-2023.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Частиною першою статті 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Частинами першою та другою вказаної статті встановлено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України. Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Підпунктом «б» пункту 4 вказаної Інструкції встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Пунктом 5 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 встановлено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно з пунктом 6 вказаної Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Таким чином, частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в`їзд в Україну може бути заборонено в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю та якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається ДМС та її територіальними органами, зокрема, за обґрунтованим зверненням підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Рішення від 06.03.2023 № 25, № 27, № 24 відносно позивачів були прийняті на підставі подань відповідача-2 від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ).

Відповідні подання сформовано відповідачем-2 на направлено відповідачу-1 у зв`язку з встановленням відповідно до пункту 1 статті 1, пунктів 1, 2, 3 статті 2, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави наступного:

- в ході отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивачі прибули в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України;

- з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивачі мають намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планують створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізації в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

З аналізу подань від 02.03.2023 № 1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ) колегією суддів встановлено, що вони не містять викладу обставин, які стали підставами для висновку про те, що позивачі хочуть повернутися на територію України з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України чи мають намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планують створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій.

Колегія суддів зауважує, що в зазначених поданнях вказано про те, що відповідна інформація отримана в ході отримання оперативної інформації та проведення оперативно - розшукової діяльності, водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що в будь-якому разі отримана інформація мала бути перевірена відповідачем-2 та висновки щодо ймовірності вчинення позивача дій, які становлять загрозу громадському порядку, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні мають базуватися на певних фактах існування яких має бути підтверджене належними доказами.

Також, колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивачі з 2012 року проживають на території України та у встановленому законодавством порядку отримали посвідки на постійне проживання на території України.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , а саме з довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями виконавчого комітет Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з 13.06.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 у 2019 році отримав посвідку на постійне проживання на території України (№ НОМЕР_1 від 15.11.2019). А також, з 13.08.2012 є платником податків на території України - реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 . Має унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі України - 739.

Також, ОСОБА_1 з 11.12.2020 на території України зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ОСОБА_3 з 13.06.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями виконавчого комітет Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Крім того, позивач-2 у 2019 році отримував посвідку на постійне проживання на території України (№ НОМЕР_1 від 15.11.2019). /Також, з 13.08.2012 є платником податків на території України - реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 . Має унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі України - 739.

ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_2 ще 01.11.2016 отримав посвідку на постійне проживання на території України (№ посвідки ІН111761, орган видачі 1401).

Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що позивачі тривалий час постійно проживають на законних підставах на території України, не порушують жодних вимог законодавства.

При цьому, як і в матеріалах справи, так і в поданнях від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ) відсутня будь-яка інформація щодо порушення позивачами вимог законодавства України.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що в поданнях від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ) не зазначено на підставі яких саме обставин було встановлено факт того, що позивачі бажають в`їхати на територію України з метою вчинення дій, які становлять загрозу громадському порядку, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та відповідно не наведено доказів, які підтверджують їх наявність, а також те, що у суду відсутні докази на підтвердження наявності у позивачів мети вчинення відповідних дій, суд дійшов висновку про те, що відповідачем 2 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2, статті 77 КАС України не доведено наявність підстав для надсилання відповідачу 1 вказаних подань.

Як вбачається з рішень від 06.03.2023 № 25, № 27, № 24, єдиною підставою для їх видання стали подання від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ).

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій службових осіб відповідача щодо надсилання до Державної міграційної служби України подань від 02.03.2023 №1144/55/109/01-2023 ( ОСОБА_1 ); від 02.03.2023 №1143/55/109/01-2023 ( ОСОБА_3 ); від 02.03.2023 №1145/55/109/01-2023 ( ОСОБА_2 ) та для визнання протиправними та скасування від 06.03.2023 № 25, № 27, № 24 прийнятих виключно на підставі вказаних подань.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в`їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, розташованого: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року N280 «Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

В рішенні № 3-рп/2003 Конституційного Суду України від 30.01.2003 (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини) зазначено, що за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Іванов Ю.М. проти України», пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини», пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», пункти 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що рішення від 06.03.2023 № 25, № 27, № 24 щодо заборони в`їзду в Україну позивачів були надіслані до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України та інформація про них була внесена до відповідних інформаційних систем суд дійшов висновку про необхідність для повного та ефективного захисту та поновлення прав позивача зобов`язати відповідача-1 письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) про скасування оскаржуваних рішення протягом 2 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Крім того, колегія суддів враховує те, що позивачі вже звертались до суду зі схожими позовними вимогами, у зв`язку з тим, що відповідачем-1 вже виносились аналогічні рішення з тотожних підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

При цьому, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 25.09.2023.