Справа № 520/21539/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 р. № 520/21539/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №029041 від 22.06.2023, винесену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, якою накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 10.08.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Представником відповідача 24.08.2023 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для спірних правовідносин. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Позивачем через канцелярію суду 08.09.2023 подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та не підтверджені жодними доказами.

Представником відповідача 13.09.2023 до суду надано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивач у розумінні приписів Закону України "Про автомобільний транспорт" був перевізником у спірних правовідносинах, з огляду на визначення його перевізником у товарно-транспортній накладній та приналежності йому транспортного засобу, всі наведені у позовній заяві твердження є надуманими та спростовуються матеріалами справи, направлені лише на ухилення від встановленої законом відповідальності.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2023 працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведена перевірка транспортного засобу MAN - вантажного фургону, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 003653 від 01.06.2023.

В акті зазначено, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 , автомобільним перевізником є ОСОБА_3 згідно ТТН № 0647.

Відповідно до вказаного акту, під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме - відсутня особиста картка водія ОСОБА_2 , чим порушено п. 3.3. Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010.

В акті також заповнено графу "У тому числі правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»": ч. 1 абз. 3 - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня особиста картка водія ОСОБА_2 . В акті зазначено також, що водій відмовився від підпису та пояснень.

Повідомленням №43873/38/24-23 від 14.06.2023 ФОП ОСОБА_1 було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 22.06.2023. Додатком до повідомлення було надіслано копію акту №003653 від 01.06.2023.

За результатами розгляду акту №003653 від 01.06.2023 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №029041 від 22.06.2023, якою за порушення ФОП ОСОБА_1 (як автомобільним перевізником) ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та відповідно до абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.

Постанова була надіслана ФОП ОСОБА_1 23.06.2023 поштовим відправленням №770, яке відповідно до трекінгу Укрпошти було отримано ним 30.06.2023.

Вважаючи винесену відповідальною особою Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 протиправною та такою, що порушує майнові права ФОП ОСОБА_1 , позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі по тексту - Закон України № 2344-ІІІ) визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні.

Абзацом 1 ст. 2 Закону України №2344-ІІІ зазначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається з цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України №2344-ІІІ встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103(далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно п. 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті (п.п. 1 п.1 Положення № 103).

Згідно п.п. 2, 9 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Відповідно п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Ст. 48 зазначеного Закону передбачено те, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За змістом абзацу 3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послуги згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).

Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) встановлено порядок використання тахографів.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Відповідно до п. 3.5. Інструкції №385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії. Відповідно до п. 3.6. Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Поряд з цим, враховуючи, що транспортний засіб, який належить на праві власності позивачу, обладнаний тахографом, відповідно до чинного законодавства України позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Висновок щодо обов`язкової наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа сформульований у тексті постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.

Згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до пункту 3.18 Порядку обігу карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 30.05.2013 № 329, фізична особа, яка є власником картки водія, може користуватися тільки власною карткою водія.

Як встановлено судом із матеріалів справи, адміністративно-господарська санкція відповідно до спірної постанови №029041 від 22.06.2023 була застосована до позивача у зв`язку з порушенням ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, відповідно до акту №003653 від 01.06.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів у сфері перевезення вантажів, а саме відсутня особиста картка водія ОСОБА_2 , чим порушено вимоги п. 3.3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: ч. 1 абз. 3 - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, передбачених ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня особиста картка водія ОСОБА_2 транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом. Водій від підпису та пояснень відмовився.

Саме підтвердження факту на момент проведення перевірки невикористання особистої картки водія, як наслідок, неможливість надати роздруківку даних роботи тахографа (у наданій водієм роздруківки відсутні дані щодо володільця картки), зафіксовано у акті №АР 003653 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2023.

Відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», товарно-транспортна накладна обов`язково повинна бути наявна у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач, тобто відповідальність за наявність товарно - транспортної накладної під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники.

Суд зазначає, що Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

- дата і місце складання;

- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

- пункти завантаження і розвантаження.

Статус позивача як «автомобільного перевізника» було установлено у ході перевірки транспортного засобу - використовується возивачем у своїй господарській діяльності та належить на праві власності останньому.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позивача було викликано для розгляду справи на 22.06.2023 з 9.00 до 12.00 повідомленням №43873/38/24-23 від 14.06.2023, яке було направлено на його адресу поштою 14.06.2023 рекомендованим повідомленням №232.

Вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 14.06.2023, тобто відповідач виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування Позивача про час та місце розгляду справи, оскільки вже 22.06.2023 воно було отримано. 22.06.2023 під час розгляду акту позивач не надавав жодних інших письмових доказів (наприклад договорів оренди, актів приймання-передачі тощо).

У відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», при здійсненні перевірки на дорозі 01.06.2023 водій надав посадовим особам відповідача, серед іншого, товарно-транспортну накладну № 0647 від 01.06.2023.

Товарно-транспортна накладна № 0647 від 01.06.2023 є відмінною від тієї, яка надавалася водієм працівникам відповідача при перевірці.

Так, судом встановлено, що товарно-транспортна накладна №0647 від 01.06.2023, яка була додана позивачем до позовної заяви, не містить всіх необхідних реквізитів, передбачених частиною третьою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, кодів ЄДРПОУ замовника, вантажовідправника, перевізника, серія та номер свідоцтва водія, його підпис у відповідній графі, що свідчить про її формальність.

Договір, який укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_3 № б/н від 25.05.2023 про оренду не було надано водієм ані інспектуючим особам при проведені перевірки, ані позивачем при розгляді його справи про порушення, незважаючи на те, що позивач мав об`єктивну (реальну) можливість подати до Відділу усі документи, на підставі яких можна було встановити інші відомості ніж ті, які мались у наявності при прийнятті оскаржуваної постанови.

Крім того, позивачем до позовної заяви не надано доказів про факт наявність трудових відносин водія ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин позивачем до суду не надано.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

З огляду на обсяг наданих під час здійснення перевірки доказів, відповідно до яких автомобільним перевізником є позивач, то очевидним є висновок про те, що саме він і є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Судом встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження зворотнього позивачем до позовної заяви не надано.

Зважаючи на зазначене, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях правомірно було винесено постанову № 029041 від 22.06.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена протиправність дій Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, отже, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (м-н Свободи, Держпром, 6 під, 7 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов