Справа № 286/2450/23
Суддя: Гришковець А. Л.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/2450/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову поліцейського УПП в Рівненській області ст. сержанта Дідуха Т.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6879817 від 23.04.2023, якою його ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 340 грн., мотивуючи тим, що вказану постанову вважає незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, 23 квітня 2023 року поліцейським ст. сержантом поліції УПП в Рівненській області Дідухом Тарасом Петровичем складено постанову серії ЕАС №6879817 про адміністративне правопорушення за порушення ним п.31.4.3 ПДР та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за те, що 23 квітня 2023 року о 21 год. 44 хв. він - ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі марки «NISSAN Vanette», д.н.з. НОМЕР_1 , на 360 км автодороги Київ-Чоп був зупинений працівником поліції, який повідомив, що начебто він порушив ПДР, а саме у транспортному засобі не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів. Проте, при складенні постанови працівник поліції вказав, що у транспортному засобі несправні не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів та не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла, чим він порушив п. 31.4.3.в ПДР. Він просив інспектора надати йому докази скоєного ним правопорушення (відео чи інше), що не було зроблено інспектором. Він не погодився з такими висновками і зазначив, що причина його зупинки незаконна, правила дорожнього руху він не порушував та просив надати можливість скористатися правовою допомогою, залучити адвоката. Проте, працівник поліції не звернув увагу на його пояснення і почав складати постанову. Постанову він отримав на місці зупинки транспортного засобу. Він мав рух до міста Тернопіль до будинку своїх батьків, в зв`язку з воєнним часом діє комендантська година з 24 год., а їхати йому потрібно було більше 1 години, в машині перебувала дружина та маленька дитина, сперечатись йому було не зручно. В той час він думав про пасажирів, які перебували з ним в машині, тому і підписав постанову, яку не читав. Впослідуючому, ознайомившись зі змістом написаного в постанові, він встановив невідповідність тому, що написано, а саме, що не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла. Він глибоко обурений протиправними діями працівника поліції, що займається складанням «липових» постанов на «порожньому місці», не володіючи при цьому вичерпними доказами порушення, зневажаючи Конституцію України.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у позовній заяві в повному обсязі, оскільки Департамент патрульної поліції категорично не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Так, 23.04.2023 о 21 год. 42 хв. поліцейським роти №2 управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Дідухом Т.П. під час виконання своїх службових завдань було виявлено транспортний засіб, який рухався із порушенням правил дорожнього руху України, та було винесено відносно водія даного транспортного засобу оскаржувану постанову серії ЕАС № 6879817.

Відповідно до змісту даної постанови 23.04.2023 о 21:42 на автодорозі Київ-Чоп 360 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, номерний знак НОМЕР_2 , що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонено, а саме не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів, чим порушив п.31.4.3.в. ПДР України - керував транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У позовній заяві позивач зазначає, що поліцейські діяли неправомірно, оскільки під час зупинки транспортного засобу, вказали йому на порушення правил дорожнього руху, а саме, що в його транспортному засобі не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів в режимі ближнього світла, а в оскаржуваній постанові послалися на пункт правил дорожнього руху, який вказує інше порушення.

Повідомляють суд, що поліцейські під час оформлення адміністративних матеріалів за адміністративні правопорушення на транспорті, керуються вимогами наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 "Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі". Ця Інструкція розроблена відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України "Про центральні органи виконавчої влади", "Про дорожній рух", "Про Національну поліцію", постанов Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 року № 314 "Про утворення деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", від 17 грудня 2008 року № 1086 "Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення", від 17 грудня 2008 року № 1102 "Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках", від 17 грудня 2008 року № 1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду".

Відповідно до пункту 5 Розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомого спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, і відповідають пунктам постанови про накладення адміністративно стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичної режимі.

Оскаржувана постанова виносилася в електронній формі і тому під час її збереження відбулися збої та було збережено не вірний пункт правил дорожнього руху, а саме потрібний пункт 31.6.(б) ПДР України - Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Оскаржувана постанова в пункті 5, в графі "Час та місце скоєння, суть обставини правопорушення" містить інформацію про суть адміністративно правопорушення, а саме те, що водій керував транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонено, а саме, що не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів.

Враховуючи те, що під час зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, останньому було повідомлено про порушення правил дорожнього руху, а саме не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів, враховуючи те, що це відображено у оскаржуваній постанові, то зазначення невірного пункту ПДР, на думку відповідача є опискою та не спростовує вчиненого порушення.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний суд України у рішенні від 24 грудня 2019 року справі № 459/1801/17.

Позивачем жодним доказом не підтверджено, що він не порушив правила дорожнього руху.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України надають суду відео із реєстратора службового автомобіля від 23.04.2023, на якому зафіксовано рух транспортного засобу позивача та вчинення ним інкримінованого йому правопорушення.

Дане відео вказує, що позивач керував транспортним засобом в темну пору доби із причепом, на якому не горять лампи фар задніх ліхтарів.

Враховуючи вищевикладене вважають, що правопорушення вчинене Позивачем 23.04.2023 доведено повністю, а позивач зловживає своїм правами та намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідь на відзив позивачем не надавалася.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Врахувавши доводи позивача, наведені в позовній заяві, а також доводи представника відповідача, які наведені у відзиві на позовну заяву, дослідивши в судовому засіданні письмові та електронні докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6879817 від 23.04.2023, вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 340 грн., за те, що він 23.04.2023 о 21 год. 42 хв. на 360 км. автодороги Київ-Чоп керував транспортним засобом марки «NISSAN Vanette», д.н.з. НОМЕР_1 , з технічними несправностями, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена, а саме не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів, чим порушив п.31.4.3. в ПДР, та не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла.

Об`єктивною стороною правопорушення, за яке було притягнуто до відповідальності позивача, є порушення правил експлуатації транспортного засобу, а саме керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється (ч.1 ст.121 КУпАП).

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положенням ч.1 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил експлуатації транспортного засобу, а саме керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України (ПДР) останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 31.4.3. (в) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», в п. 6.1.7.1 зазначено, що габаритні вогні повинні функціонувати у сталому режимі.

Відповідно п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, кількість, колір та наявність зовнішніх світлових приладів на колісних транспортних засобах визначаються так: задній габаритний ліхтар має бути червоним, в кількості 2 шт. на даній категорії транспортних засобів, встановлення габаритних ліхтарів обов`язкове для всіх категорій колісних транспортних засобів.

Згідно п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам 6.1.1-6.1.5, 6.1.6.1-6.1.6.3, 6.1.7.1-6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.

Відповідно до п.31.6 (б) ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

У оскаржуваній постанові зазначено, що 23.04.2023 о 21 год. 42 хв. на 360 км. автодороги Київ-Чоп ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «NISSAN Vanette», д.н.з. НОМЕР_1 , з технічними несправностями, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена, а саме не горять лампи фар задніх габаритних ліхтарів, чим порушив п.31.4.3. (в) ПДР, та не горить ліва фара в темну пору доби в режимі ближнього світла.

В свою чергу Верховний Суд у справі № 537/2088/17 від 15.05.2019 зазначив, що при ухваленні постанови інспектор має вказати, який конкретно пункт ПДР порушила особа.

В даному випадку відповідачем у спірній постанові вказано, що позивачем порушено п.31.4.3 (в) ПДР (водієві забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла). Однак, із суті адміністративного правопорушення вбачається, що позивач порушив п. 31.6 (б) ПДР ( забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості: не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів).

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення.

У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

У постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідачем, відповідно до ст. 251 КУпАП до відзиву долучено відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля під назвою: IMG_8838.MOV.

При перегляді в судовому засіданні вказаного DVD+R диску з відеозаписами події, судом встановлено, що на відео файлі відображено лише рух автомобіля з причепом, д.н.з. НОМЕР_1 . На причепі не горять лампи фар та задніх габаритних ліхтарів.

В Додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 5 розділу IV), затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено заповнення п. 7 "до постанови додаються".

В порушення зазначених вимог в п. 7 спірної постанови відповідача додатки не зазначені.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення за допомогою технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Позивач в позовній заяві вказує, що він зазначав поліцейському, що причина його зупинки незаконна, правила дорожнього руху він не порушував та просив надати можливість скористатися правовою допомогою, залучити адвоката. Проте, працівник поліції не звернув увагу на його пояснення і почав складати постанову.

Відповідно до п. 8. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 9 Розділу 111 Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно ч.6 ст.258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження: оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Однак, будь-яких доказів, що поліцейським дотримано процедуру розгляду адміністративної справи, а саме: що особі повідомлялося про розгляд справи, було роз`яснено права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надавалася водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, суду надано не було. Відповідно порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду наведена у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а.

Оцінюючи причини поважності пропуску позивачем строку для оскарження постанови, суд відмічає наступне.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до частини другої вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 ст. 291 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналіз норм ст. 289 КУпАП і ч. 2 ст. 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у ч. 2 ст. 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Аналогічна правова позиція щодо правозастосування викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №953/2781/20, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.

Поряд з цим, суд відмічає, що пропуск строку на оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач оскаржувану постанову отримав в день її прийняття, тобто 23.04.2023. До суду з позовом позивач звернувся лише 22.06.2023, тобто, із пропуском десятиденного строку.

Так, частиною 1 ст.121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В своїй заяві про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав ОСОБА_1 просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк у зв`язку з тим, що він із сім`єю проживає в с. Личмани Коростенського району Житомирської області, яке розташоване на значній відстані від м. Овруч в лісовому масиві поблизу державного кордону з РБ. Транспортне сполучення між с. Личмани та м. Овруч відсутнє, а тому він був позбавлений можливості своєчасно звернутися до відділу безоплатної правової допомоги за правовою допомогою з метою захисту його порушених прав у суді. Крім того, в місті неодноразово була повітряна тривога і він не міг потрапити у відділ безоплатної правової допомоги.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-IX), який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 Прикінцевих положень КАС України викладено в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Крім того, слід врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України 25.04.2023 № 338 строк дії карантину, встановленого Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 09.12.2020 № 1236 з 19.12.2020 в черговий раз було продовжено до 30.06.2023.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан строком на 30 діб, а потім був неодноразово подовжений, а саме: з 25 травня до 23 серпня 2022 року; з 23 серпня до 21 листопада 2022 року; з 21 листопада 2022 року до 19 лютого 2023 року; з 19 лютого до 20 травня 2023 року; з 20 травня до 18 серпня 2023 року; з 18 серпня до 15 листопада 2023 року відповідно.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 також зазначено про те, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, зазначені причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду суд рахує поважними та вважає за можливе поновити йому строк звернення до суду.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, за встановлених обставин справи та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги доводи сторін та оцінюючи надані ними докази, суд приходить до висновку про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6879817 від 23.04.2023, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, про наявність підстав для задоволення позову та закриття провадження по справі.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивача звільнено від сплати судового збору ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 03.07.2023, який відповідно до ст.139 КАС України слід стягнути з відповідача в дохід держави, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6879817 від 23.04.2023.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6879817 від 23.04.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 340 грн., визнати протиправною та скасувати.

Справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, адреса місцезнаходження юридичної особи: 03048, м. Київ вул. Федора Ернста, 3) в дохід держави.

На рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Л. Гришковець