Справа № 120/8254/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 р. Справа № 120/8254/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді та публічної інформації на заяви позивача від 23.02.2023 та від 30.03.2023 про надання чинного наказу ВСП "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету", яким затверджено правила та копію "Правил любительського рибальства на водному об`єкті із кадастровим номером :04:001:0252", що розташований на території с. Токарівка, Жмеринського району, Вінницької області", та зобов`язання відповідача негайно надати позивачу відповіді на вказані заяви та витребувані документи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.02.2023 на електронну адресу відповідача та повторно 30.03.2023 засобами поштового зв`язку позивач надіслав відповідачу заяву про надання для ознайомлення чинного Наказу ВСП "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету", яким затверджено правила та копію "Правил любительського рибальства на водному об`єкті із кадастровим номером :04:001:0252", що розташований на території с. Токарівка, Жмеринського району, Вінницької області".

Однак, як зазначає позивач, жодної відповіді на вказані звернення він не отримав.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 19.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.

27.06.2023 поштою до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

24.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

У відзвиві зазначається, що жодних заяв від 23.02.2023 та від 30.03.2023 про надання для ознайомлення чинного наказу Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" відповідач ані на електронну адресу, ані на юридичну адресу не отримував. При цьому відповідач зауважує, що надані позивачем фіскальний чек та роздруківка статусу відстеження не містять жодних ідентифікуючих ознак щодо того, що саме було відправлено, а тому не є належними доказами в адміністративній справі.

04.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на те, що факт відправлення запиту на офіційну електронну адресу підтверджується скріншотом із вкладенням, що додається. Крім того, факт повторного направлення запиту підтверджується чеком про відправлення рекомендованого листа. Водночас, на думку позивача, наявність у поштовій кореспонденції відповідача запиту позивача може бути підтверджено витягом із журналу вхідної кореспонденції коледжу. Відтак позивач просить суд, у разі необхідності, витребувати у відповідача відомості із журналу вхідної кореспонденції для перевірки доводів сторін в частині отримання/неотримання запиту позивача на інформацію.

Ухвалою суду від 05.09.2023 витребувано у відповідача належним чином завірені копії (витяги) з Журналу реєстрації вхідної кореспонденції Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" (отриманої як електронною поштою, так і засобами поштового зв`язку) за період з 20.02.2023 по 30.03.2023 та з 30.04.2023 по 15.05.2023.

21.09.2023 поштою до суду надійшла витребувані у відповідача документи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

Відповідно до положень ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

За змістом частини 1 статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах запитувачем інформації є позивач ОСОБА_1 , який, як він стверджує, звернувся до відповідача із заявою про надання для ознайомлення чинного наказу ВСП "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету", яким затверджено правила та копію "Правил любительського рибальства на водному об`єкті із кадастровим номером :04:001:0252", що розташований на території с. Токарівка, Жмеринського району, Вінницької області". Водночас розпорядником інформації у цьому випадку вважається відповідач - Відокремлений структурний підрозділ "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету".

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 2 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з нормами частини 1, 4 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частинами 1 та 2 статті 23 Закону № 2939-VI встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Частиною 4 статті 13 Закону № 2939-VI встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Отже, Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Судом встановлено, що 23.02.2023 на електронну адресу відповідача () позивачем направлено запит про отримання публічної інформації.

На підтвердження зазначених обставин позивач надає скріншот зі своєї поштової скриньки, який містить відомості про направлення на офіційну електронну адресу відповідача одного вкладення в папці "відправлені".

Відповідь на вказаний запит позивач не отримав, що не заперечується й самим відповідачем, який, однак, акцентує на тому, що не надав позивачу відповіді, оскільки не отримував від нього запиту.

На підтвердження вказаних доводів та на виконання вимог ухвали суду від 05.09.2023 відповідачем надано копії (витяги) з Журналу реєстрації вхідної кореспонденції Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" та скріншоти з офіційної електронної пошти.

Суд враховує, що на виконання положень статті 19 Закону № 2939-VI Кабінет Міністрів України постановою від 14 квітня 1997 року № 348 затвердив Інструкцію з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах. в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 Інструкції усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочий день та час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами (додаток № 1), або в журналах (додаток № 2). Конверти (вирізки з них) зберігаються разом з пропозицією, заявою, скаргою. Облік особистого прийому громадян ведеться на картках, у журналах (додаток № 3) або за допомогою електронно-обчислювальної техніки.

За відсутності в організації системи електронного документообігу письмове звернення, отримане за допомогою Інтернету, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), перед реєстрацією роздруковується на папері.

Журнальна форма реєстрації пропозицій, заяв і скарг та обліку особистого прийому громадян допускається в організаціях з річним обсягом надходження до 600 пропозицій, заяв та скарг і такою ж кількістю звернень громадян на особистому прийомі. Електронне звернення приймається на визначену електронну адресу або шляхом заповнення електронної форми, яка розміщується на офіційному веб-сайті організації.

Датою подання електронного звернення є дата надходження звернення на визначену електронну адресу або дата заповнення електронної форми та її відправлення. Якщо електронне звернення надійшло на визначену електронну адресу у неробочий день та час, то датою подання електронного звернення вважається наступний після нього робочий день.

Як вже зазначалося вище, на підтвердження направлення запиту позивач надав скріншот з особистої електронної пошти з інформацією про направлення відповідного листа на офіційну електронну пошту відповідача.

Разом з тим на вимогу суду відповідачем надано витяг із Книги реєстрації вхідної кореспонденції та скріншоти з електронної пошти за аналогічні дати.

Згідно з записів Книги реєстрації вхідної кореспонденції, яка містить інформацію про надходження кореспонденції як електронною поштою, так і засобами поштового зв`язку, жодного запису про надходження звернення позивача відповідна Книга не містить. Крім того, про відсутність надходжень звернень від позивача додатково свідчать і скріншоти з електронної пошти відповідача.

Щодо тверджень позивача про скерування заяви відповідачу засобами поштового зв`язку та отримання ним відповідної заяви 01.05.2023, що підтверджується квитанцією про відправлення рекомендованого листа, то в цій частині суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування в адміністративній справі покладається саме на відповідача-суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій (законність прийнятих рішень).

Як визначено абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Тобто розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, але він не дозволяє перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Суд зауважує, що вміст поштового відправлення містить бланк вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Відтак належними й допустимими доказами направлення конкретної кореспонденції адресату є копія фіскального чеку про надання послуг поштового зв`язку та опис вкладення у поштове відправлення із відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку, підписом уповноваженої особи відділення поштового зв`язку та підписом відправника.

Однак зазначених доказів у матеріалах справи немає. Водночас з наданих позивачем копій документів, а саме копії фіскального чеку та витягу про відстеження поштового відправ, неможливо встановити вмісту поштового відправлення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із вищевказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист, зазвичай, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 815/219/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 766/12374/17.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 360/1193/17 наголошено на тому, що однією з умовою розгляду судом питання про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів такою бездіяльністю.

Суд враховує, що з огляду на дію в адміністративному судочинстві таких принципів адміністративного судочинства, як змагальність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, позивачу було надано можливість обґрунтовано заперечити проти доводів та доказів відповідача і надати свої належні й допустимі докази та довести їх переконливість перед судом, зокрема в частині отримання відповідачем запитів від 23.02.2023 та від 30.03.2023.

Позивач відповідних доказів не надав, а надані ним докази, як вже зазначалося вище, не доводять відповідної обставини та не можуть визнаватися достовірними в цілях розгляду адміністративної справи.

Натомість треба визнати, що відповідач свій обов`язок доказування правомірності оскаржуваної бездіяльності виконав належно та надав усі наявні у нього докази, в тому числі додаткові на вимогу суду, які спростовують твердження позивача про бездіяльність відповідача як розпорядника публічної інформації.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

3) відповідач: Відокремлений структурний підрозділ "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету" (, місцезнаходження: вул. Графа Львова, 28, с. Чернятин, Жмеринський район, Вінницька область, 23124)

Повне судове рішення складено 26.09.2023

Суддя Сало Павло Ігорович