Справа № 160/20217/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
10 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме здійснити перерахунок з урахуванням заборгованості та виплати належної пенсії громадянину ОСОБА_1 з дати звільнення, а саме з 04 липня 2020 року, виходячи з вислуги років 26 років, 05 місяців, 08 днів, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
05 вересня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не визнає позовні вимоги в повному обсязі з таких підстав. Відповідач зазначає, що оскільки в резолютивній частині рішення суду відсутня дата, з якої слід здійснити призначення позивачу пенсії, тому рішення суду та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 виконано з дня набрання законної сили, тобто з дати прийняття постанови, а саме з 10.05.2023.
Таким чином, покладені судом зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Відповідно до витягу з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.06.2020 року №181 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 02 липня 2020 року із календарною вислугою років 21 рік 10 місяців 19 днів, пільговою вислугою років 04 роки 06 місяців 20 днів.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.05.2022 року №1430/2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше. За даними подання про призначення пенсії календарна вислуга років позивача складає 21 рік 10 місяців 19 днів. Враховуючи наведене, підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відсутні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 по справі №160/9115/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови в зарахуванні до загального стажу пільгового періоду проходження служби з 10.06.2002 року по 27.07.2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей"; зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу пільгового періоду проходження служби з 10.06.2002 року по 27.07.2011 року, який становить 26 років 05 місяців 8 днів; визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, яка виразилася у не підготовці документів до спеціального уповноваженого органу - Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України для оформлення та направлення документів до відповідного органу Пенсійного фонду України, для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити підготовку та надання документів до спеціального уповноваженого органу - Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України для оформлення та направлення документів до відповідного органу Пенсійного фонду України, для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року за номером 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за номером 135/13402, та з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеного рішення ГУНП в Дніпропетровській області направлено до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за вих. №1430 від 04.04.2022 подання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 160/13297/22 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно не призначення пенсії громадянину ОСОБА_1 , яка зазначена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.08.2022 № 0400-010311-5/51715 «Про надання інформації». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити громадянину ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 26 років 05 місяців 08 днів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі № 160/13297/22 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

16.06.2023 року позивач звернувся із заявою про проведення належного перерахунку пенсії, визначення заборгованості та виплату заборгованості/компенсації пенсійних виплат з 03 липня 2020 року по травень місяць 2023 року, на свій розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк».

Листом від 11.07.2023 року № 32377- 25677/С-01/8-0400/23 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність в результативній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року дати, з якої слід здійснити призначення пенсії.

Не погоджуючись з протиправними діями позивача щодо не нарахування та не виплати пенсії з моменту звільнення зі служби (04.07.2020), позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону України № 2262 особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту (п. б ч. 1 ст. 1-2 Закону України № 2262).

Відповідно до ст. 2 Закону України № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно із ст. 10 Закону України № 2262 призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що право на пенсію за вислугу років виникає у особи після звільнення зі служби особи, тому право на пенсію у позивача виникло з моменту звільнення зі служби.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив службу в Національній поліції України, з якої звільнений наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.06.2020 року № 181 о/с «По особовому складу» відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 03 липня 2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 160/13297/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити громадянину ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 26 років 05 місяців 08 днів.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто право позивача на призначення пенсії вже встановлено судовим рішенням суду.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що оскільки в резолютивній частині рішення суду відсутня дата, з якої слід здійснити призначення позивачу, то пенсії останньому призначена пенсію з 10.05.2023, тобто рішення суду у справі № 160/13297/22 виконано з дня набрання законної сили.

Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо здійснення перерахунку з урахуванням заборгованості та виплати належної пенсії громадянину ОСОБА_1 , яка зазначена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за № 32377-25677/С-01/8-0400/23 від 11.07.2023 «Про розгляд звернення».

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Як вже зазначалось вище, листом від 11.07.2023 року № 32377- 25677/С-01/8-0400/23 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовило в проведенні перерахунку пенсії з 04.07.2020 року (натупний день після звільнення).

Аналізуючи вищевикладене суд вважає, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки відповідач (дією) відмовив, шляхом формування листа від 11.07.2023 року № 32377- 25677/С-01/8-0400/23, у перерахунку пенсії з моменту призначення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням заборгованості з дати звільнення, а саме: з 04 липня 2020 року.

Порушене право позивача має бути відновлено у спосіб зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати звільнення, а саме: з 04 липня 2020 року, виходячи з вислуги років 26 років 05 місяців 08 днів.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, що право позивача в частині перерахунку та виплати з моменту звільнення зі служби на час розгляду цієї справи не порушені, оскільки відповідач не виконав дію по нарахуванню належної пенсії позивачу з дати звільнення зі служби, то суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 10.08.2023 року.

Оскільки позовну заяву задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням заборгованості з дати звільнення, а саме: з 04 липня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати звільнення, а саме: з 04 липня 2020 року, виходячи з вислуги років 26 років 05 місяців 08 днів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 26.09.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук