Справа № 400/8439/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 р. № 400/8439/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., при секретарі судового засідання Куц О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_7,

треті особи:Міністерство оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ІНФОРМАЦІЯ_7, АДРЕСА_2 ,

про:встановлення факту проживання однією родиною,

За участю:

позивачки ОСОБА_1 ;

представниці позивачки Щукіної Наталії Олегівни ;

представниці від Міністерства оборони України Ануфрієвої Дарії Володимирівни;

представника від ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - відповідач) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачки зі своїм рідним братом ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , і з яким вона була пов`язана спільним побутом та мала взаємні права та обов`язки.

19.07.2023 представниця позивачки подала до Миколаївського окружного адміністративного суду позовну заяву (в новій редакції) (а.с. 48-61), в якій змінила предмет позову, залишивши його підстави без змін. Так, в цій заяві позивачка просить:

визнати протиправним витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 314 від 22.12.2022 щодо відмови позивачці у призначенні одноразової грошової допомоги;

зобов`язати відповідача повторно направити заяву з доданими документами позивачки до Міністерства оборони України про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її рідного брата ОСОБА_3 , з яким вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона підтримувала зі своїм рідним братом ОСОБА_3 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і стримування збройної агресії російських військ, сімейні зв`язки, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги.

У відзиві на позовну заяву від 03.08.2023 № 4769 (а.с. 84-85) відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити в його задоволенні. Відзив умотивовано тим, що на момент звернення позивачки із заявою на отримання одноразової грошової допомоги вона не надала доказів, які підтверджували її право на отримання такої допомоги. При цьому рішенням Міністерства оборони України, оформленим протоколом від 22.12.2022 № 314, позивачці роз`яснено, які саме документи можуть бути підтвердженням її права на отримання одноразової грошової допомоги. Натомість вона звернулась з позовом про оскарження рішення Міністерства оборони України, оформленим протоколом від 22.12.2022 № 314.

У поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву від 03.08.2023 (а.с. 87-88) ІНФОРМАЦІЯ_7 просив відмовити в задоволенні позову, навівши такі ж доводи своєї позиції, що й відповідач у відзиві на позовну заяву.

Також підстав для задоволення позову не вбачає Міністерство оборони України. У поясненнях від 04.08.2023 (а.с. 100-104) необхідність відмови у позові представник Міністерства оборони України аргументував тим, що:

до своєї позовної заяви позивачка, крім виписок із банку про перекази грошових коштів від загиблого брата, не надала жодних документів, в яких підтверджувалися б її аргументи про те, що вона була на утриманні свого брата;

позивачка не додала до позовної заяви доказів, які документально підтвердили б про стверджуванні нею факти стосовно її реального сімейного стану та кола осіб, які разом з нею проживають;

позивачка не перебувала на повному утриманні брата, вона не є особою з інвалідністю чи неповнолітньою або непрацездатною, тобто такою, що не може себе самостійно утримувати, а тому у неї відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали (а.с. 40-42).

19.07.2023 представниця позивачки подала до Миколаївського окружного адміністративного суду позовну заяву в новій редакції (а.с. 48-61).

25.07.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження, про проведення розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін 08.08.2023. Також цією ухвалою суд залучив до участі у справі № 400/8439/23 в якості третіх, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України і ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 62-66).

Одночасно з позовною заявою представниця позивачки подала до суду заяву про виклик свідків (а.с. 37), за результатами розгляду якої Миколаївський окружний адміністративний суд 08.08.2023 постановив ухвалу про її задоволення (а.с. 125-127).

У зв`язку з необхідністю витребування в учасників справи доказів з власної ініціативи суду в судовому засіданні 08.08.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання до 05.09.2023 (протокол судового засідання в режимі конференції від 08.08.2023 № 1785634 (а.с. 108-112).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 витребувано у сторін ряд доказів (а.с. 114-116). Супровідним листом від 10.08.2023 № 4942 (а.с. 136-160) відповідач подав до суду витребувані докази. Натомість позивачка надала частину витребуваних доказів (а.с. 163-170). Щодо доказів, які не були подані, 14.08.2023 представниця позивачки надала відповідні письмові пояснення (а.с. 161-162).

В судовому засіданні 05.09.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.09.2023 (протокол судового засідання в режимі конференції від 05.09.2023 № 1867194 (а.с. 179-183).

19.09.2023 відповідач не прибув у судове засідання, про дату, час і місце проведення якого був належним чином повідомлений.

Заслухавши позицію представників позивачки та третіх осіб щодо можливості проведення судового засідання за відсутності представника відповідача суд постановив протокольну ухвалу про проведення судового засідання 19.09.2023 за його відсутності (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203).

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були рідними сестрою і братом, що підтверджується відомостями про їх батьків, які вказані відповідно у Свідоцтві про народження ОСОБА_1 від 26.07.1994 серія НОМЕР_1 (а.с. 8, лицьовий бік) і Свідоцтві про народження ОСОБА_3 від 14.05.1998 серія НОМЕР_2 (а.с. 8, зворотній бік).

Позивачка та її брат мають рідну тітку ОСОБА_4 (сестра батька), що підтверджується відомостями з її паспорта громадянина України (а.с. 29), Свідоцтвом про народження від 11.09.1954 серія НОМЕР_3 (а.с. 31), Свідоцтвом про укладення шлюбу від 21.08.1976 серія НОМЕР_4 (а.с. 31), а також свідоцтвом про народження ОСОБА_5 від 26.06.1984 серія НОМЕР_5 (а.с. 169, лицьовий бік).

Матір позивачки, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про смерть від 17.05.2005 серія НОМЕР_6 (а.с. 9, зворотній бік), а батько, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про смерть (повторно) від 26.08.2022 серія НОМЕР_7 (а.с. 9, лицьовий бік).

Таким чином, у віці 17 років ОСОБА_3 став дитиною-сиротою, а позивачка в цей час вже була повнолітньою.

Відповідно до Довідки від 22.07.2014 № 1178 (а.с. 10) ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , у складі сім`ї з 2 осіб, включно з його сестрою ОСОБА_1 .

Згідно з Довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 02.10.2019 № (а.с. 7) позивачка зареєстрована з 08.09.1994 за місцем проживання: АДРЕСА_3 .

У Лікарському свідоцтві про смерть від 15.08.2022 № 4170 зазначено, що ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16).

03.01.2021 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_7 Договір оренди квартири (а.с. 11-12), відповідно до пунктів 1 і 2 якого брат позивачки як орендар отримав в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Строк дії договору встановлено до 03.01.2022 (пункт 5.6 зазначеного Договору). Контактною особою в розділі VI «Реквізити і підписи сторін» у Договорі оренди квартири також зазначено « ОСОБА_1 (сестра)». Цей договір орендодавцем не підписаний.

Згідно з відомостями пункту 3 військового квитка ОСОБА_3 від 21.06.2019 серія НОМЕР_8 (а.с. 13-14) він був неодружений.

Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 21.10.2022 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня інформація щодо актових записів стосовно ОСОБА_3 про встановлення батьківства, про усиновлення, про шлюб, про народження (а.с. 148-153), а стосовно позивачки - про шлюб (а.с. 154).

З 03.05.2019 він проходив військову службу у Збройних Силах України відповідно до записів у пунктах 9, 17 і 19 його військового квитка (а.с. 13-14).

Відповідно до довідок АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» за період з 10.10.2020 по 05.03.2022 ОСОБА_3 регулярно перераховував зі своєї банківської картки кошти на банківський рахунок своєї тітки ОСОБА_4 (а.с. 21-26), а 08.07.2022 - безпосередньо на банківський рахунок позивачки (а.с. 169, зворотній бік; 170).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув внаслідок військових дій, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть від 15.08.2022 № 4170 (а.с. 16) і Довідкою про причини смерті від 15.08.2022 (а.с. 15).

Сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 15.08.2022 № 46/2022 про загибель ОСОБА_3 надіслано відповідачем на адресу позивачки (а.с. 15). Свідоцтво про поховання ОСОБА_3 від 18.08.2022 № 37197 також видано позивачці (а.с. 17).

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) від 24.09.2022 № 267 ОСОБА_3 виплачено грошове забезпечення, поміж відомостей про ОСОБА_3 зазначено, що позивачка є його сестрою (а.с. 18).

Пізніше позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата.

Згідно з пунктом 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2022 № 314, затвердженого Міністром оборони України 23.12.2022 (а.с. 20), подані нею документи повернуто на доопрацювання. У вказаному протоколі відмічено, що за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня сестра загиблого непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утримані ОСОБА_3 , а також чи має вона власну сім`ю. Крім цього, за документами про місце реєстрації невідомо, чи проживала сестра разом із своїм братом, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки.

Отримала позивачка витяг з вищевказаного протоколу 27.06.2023, що підтверджується її особистим підписом на цьому витязі, який був поданий до суду відповідачем (а.с. 160, зворотній бік).

Вважаючи рішення Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання протиправним, позивачка звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуваний витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2022 № 314, затвердженого Міністром оборони України 23.12.2022, позивачка отримала 27.06.2023, що підтверджується її особистим підписом на цьому витязі, який був поданий до суду відповідачем (а.с. 160, зворотній бік).

Позовна заява надійшла до суду 07.07.2023.

З наведеного слідує, що позивачка звернулась до суду з цим позовом менш ніж через місяць з дня, коли вона дізналась про порушення, як вона вважає, її прав, свобод та інтересів.

Тобто позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом у межах строку, встановленого КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 29.07.2022 № 2489-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон № 2489-ІХ), який набрав чинності 25.08.2022, внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, значно звужено коло осіб, які мають право на зазначену допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`яшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у разі загибелі військовослужбовця до 24.08.2022 включно до правовідносин щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягає застосуванню в редакції, що діяла до внесення змін до нього Законом № 2489-ІХ.

Суд встановив, що згідно з Лікарським свідоцтвом про смерть від 15.08.2022 № 4170 (а.с. 16) і Довідкою про причини смерті від 15.08.2022 (а.с. 15) ОСОБА_3 загинув внаслідок військових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак до спірних правовідносин в цій адміністративній справі застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що була чинна на день загибелі брата позивачки (ІНФОРМАЦІЯ_1), тобто до внесення змін до вказаного Закону Законом № 2489-ІХ.

Так, пунктом першим статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 13.08.2022) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 13.08.2022) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, сестра має право на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі загибелі брата до 24.08.2022 включно у двох альтернативних випадках, а саме: коли вони з братом були членами однієї сім`ї та / або вона перебувала на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в оскаржуваному рішенні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2022 № 314 (а.с. 20).

Тому суд відхилив як необґрунтоване твердження представника Міністерства оборони України, наведеного у поясненнях від 04.08.2023 (а.с. 100-104) про те, що у позивачки відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вона не є особою з інвалідністю чи неповнолітньою або непрацездатною, тобто такою, що не може себе самостійно утримувати.

Враховуючи те, що брат позивачки загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Законом № 2489-ІХ, вона може мати право на отримання вказаної грошової допомоги також як член сім`ї брата.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 262 Сімейного кодексу України встановлено, що сестра, брат, мачуха, вітчим мають право на самозахист своїх малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки.

Сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Згідно з частиною другою статті 264 Сімейного кодексу України повнолітні брати, сестри, пасинки, падчерки зобов`язані піклуватися про брата, сестру, вітчима, мачуху, які виховували їх та надавали їм матеріальну допомогу. Такий обов`язок мають особи і щодо тих, з ким вони проживали однією сім`єю до досягнення повноліття.

З вищевикладеного слідує, що повнолітня сестра має право на самозахист свого неповнолітнього брата, а брат, після досягнення повноліття, зобов`язаний піклуватися про сестру, яка його виховала та надавала йому матеріальну допомогу.

В такому випадку повнолітні брат і сестра мають взаємні права та обов`язки.

Суд встановив, що матір позивачки, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про смерть від 17.05.2005 серія НОМЕР_6 (а.с. 9, зворотній бік).

Відповідно до Довідки від 22.07.2014 № 1178 (а.с. 10) ОСОБА_3 і його сестра були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , у складі сім`ї з 2 осіб.

Згідно з показань позивачки і ОСОБА_4 , які були надані в судовому засіданні 19.09.2023, у 2014 році їх батько фактично проживав у Білозерському районі Херсонської області (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203).

Батько позивачки та її загиблого брата, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про смерть (повторно) від 26.08.2022 серія НОМЕР_7 (а.с. 9, лицьовий бік).

Таким чином, у віці 17 років ОСОБА_3 став дитиною-сиротою, а позивачка в цей час вже була повнолітньою.

У судовому засіданні 19.09.2023 позивачка зазначила, а свідки підтвердили, що до досягнення її братом повноліття, вона його виховувала та надавала матеріальну допомогу (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203).

Відтак позивачка та її брат мали, зокрема та невиключно, взаємні права та обов`язки відповідно до статей 262 і 264 Сімейного кодексу України.

Згідно з Довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 02.10.2019 № (а.с. 7) позивачка зареєстрована з 08.09.1994 за місцем проживання: АДРЕСА_3 .

У Лікарському свідоцтві про смерть від 15.08.2022 № 4170 зазначено, що ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Отож станом на день загибелі ОСОБА_3 він і позивачка були зареєстровані за одним і тим же місцем проживання.

Поряд з цим, у судовому засіданні позивачка і свідки повідомили про те, що позивачка з братом за місцем реєстрації не проживали з 2014 року. Натомість вони разом фактично проживали:

у 2014-2017 роках в гуртожитку Надбузького професійного аграрного ліцею (с. Надбузьке, Миколаївський район, Миколаївська область);

у 2017-2021 роках за адресою: АДРЕСА_5 ;

у 2021-2022 роках за адресою: АДРЕСА_6 (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт спільного проживання позивачки та її брата.

У мотивувальні частині рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/5 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначено, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У судовому засіданні позивачка і свідки зазначили про те, що вона та її брат спільно вели господарство, тобто мали спільні витрати, разом харчувалися, відпочивали, купували майно для спільного користування (для прикладу, купили дороговартісний телевізор).

Крім цього, вони наголосили на тому, що вони мали спільні витрати і спільний бюджет. Так, брат позивачки регулярно перерахував свої кошти за спільною домовленістю між ним, сестрою і їхньою рідною тіткою ОСОБА_4 на банківський рахунок тітки. За свідченнями позивачки і свідків зазначеною банківською карткою користувалася позивачка (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203).

Факт перерахування братом позиваки коштів на банківський рахунок тітки ОСОБА_4 у період з 10.10.2020 по 05.03.2022 на загальну суму 227,5 тис. грн підтверджується довідками АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (а.с. 21-26).

08.07.2022 ОСОБА_3 перерахував кошти в розмірі 75,0 тис. грн безпосередньо на банківський рахунок позивачки (а.с. 169, зворотній бік; 170).

Вищенаведені обставини, зокрема та невиключно, великий розмір грошових переказів, які здійснював ОСОБА_3 на банківські рахунки тітки та позивачки, свідчать про те, що позивачка та її брат були пов`язані спільним побутом.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, тобто були членами однієї сім`ї.

При цьому суд також врахував, що:

згідно з показань позивачки і свідків ні позивачка, ні її брат окремих сімей не мали (протокол судового засідання в режимі конференції від 19.09.2023 № 1918796 (а.с. 199-203);

відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 21.10.2022 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня інформація щодо актових записів стосовно ОСОБА_3 про встановлення батьківства, про усиновлення, про шлюб, про народження (а.с. 148-153), а стосовно позивачки - про шлюб (а.с. 154);

сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 15.08.2022 № 46/2022 про загибель ОСОБА_3 відповідач надіслав на адресу позивачки (а.с. 15), Свідоцтво про поховання ОСОБА_3 від 18.08.2022 № 37197 видано на ім`я позивачки (а.с. 17), а в наказі командира військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) від 24.09.2022 № 267 поміж відомостей про ОСОБА_3 зазначено, що позивачка є його сестрою (а.с. 18).

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що відповідно до статей 16 і 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на 13.08.2022) позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини дев`ятої статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган).

Абзацом першим пункту 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Силу України в період дії воєнного стану визначений Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 176/39232 (далі - Порядок № 45).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.

Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням (абзац перший пункту 4.2 Порядку № 45).

Згідно з абзацом тридцятим пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2023 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань оформлюють документи для призначення та виплати Міноборони одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Отже, до повноважень відповідача, як районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, належить оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців та надіслання їх ІНФОРМАЦІЯ_7.

Натомість позивачка просить зобов`язати відповідача направити повторно відповідну заяву до Міністерства оборони України.

Згідно з абзацом третім пункту 4.3 Порядку № 45 результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (через Управління соціальної підтримки).

Тобто повноваження щодо направлення документів до Міністерства оборони України належать не відповідачу, а ІНФОРМАЦІЯ_7.

Тому суд відхилив позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно надіслати заяву з доданими документами ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, як необґрунтовані.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Суд встановив, що у позовних вимогах позивачка помилково просить зобов`язати відповідача направити повторно відповідну її заяву до Міністерства оборони України, а не до ІНФОРМАЦІЯ_7, як встановлено пунктом 4.2 Порядку № 45.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно оформити документи для призначення та виплати позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата ОСОБА_3 , з яким вона спільно проживала, була пов`язана спільним побутом та мала взаємні права та обов`язки, тобто була членом його сім`ї, та надіслати їх ІНФОРМАЦІЯ_7.

Що стосується позовних вимог щодо протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2022 № 314, затвердженого Міністром оборони України 23.12.2022 (а.с. 20), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Абзацом другим пункту 13 Порядку № 975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Отже, за результатами поданих документів Міністерство оборони України, як головний розпорядник бюджетних коштів, приймає одне з трьох рішень: або про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання.

Суд встановив, що за результатами розгляду поданих позивачкою документів Міністерство оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняло рішення про повернення документів на доопрацювання, яке оформлене протоколом засідання від 22.12.2022 № 314, затвердженого Міністром оборони України 23.12.2022 (а.с. 20).

Оскаржуване рішення вмотивовано тим, що за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня сестра загиблого непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні ОСОБА_3 , а також чим має вона власну сім`ю. Крім цього, за документами про місце реєстрації невідомо, чи проживала сестра разом зі своїм братом, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки.

Проаналізувавши подані позивачкою документи для призначення їй одноразової допомоги (а.с. 137-159), суд прийшов до висновку, що у них дійсно відсутні документи, які підтверджували б факт ведення позивачкою зі своїм загиблим братом спільного господарства, а отже що вони були членами однієї сім`ї.

Таким чином, Міністерство оборони України прийняло обґрунтоване рішення про повернення документів позивачці на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджували б, що вона була членом сім`ї загиблого брата.

Відтак позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

З цих обставин суд врахував, що оскаржуване рішення прийнято Міністерством оборони України, а позовна вимога про визнання його протиправним звернута до ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто до неналежного відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 03.07.2023, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ) до ІНФОРМАЦІЯ_6 (АДРЕСА_7; код ЄДРПОУ: НОМЕР_11), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168; ), ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_12), задовольнити частково.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (АДРЕСА_7; код ЄДРПОУ: НОМЕР_11) повторно оформити документи для призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата ОСОБА_3 , з яким вона спільно проживала, була пов`язана спільним побутом та мала взаємні права та обов`язки, тобто була членом його сім`ї, та надіслати їх ІНФОРМАЦІЯ_7.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_6 (АДРЕСА_7; код ЄДРПОУ: НОМЕР_11) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 26 вересня 2023 року