Справа № 240/13383/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/13383/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не призначення йому пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до його трудового стажу період роботи з 10.07.2014 по 04.10.2018 в публічному акціонерному товаристві "Енергоспецмонтаж" (російська федерація) в республіці білорусь; період з 08.10.2018 по 13.11.2020 в представництві ПАО "Енергоспецмонтаж" в Гродненській області Островецького району та період навчання в технічному училищі м.Житомира з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію з 18.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та документів щодо призначення пенсії було здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. Вважає, відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, необґрунтованою та такою, що суперечить нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк та в порядку, визначеному ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подало відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача, станом на дату звернення, становить 26 років 00 місяців 10 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком.

07.06.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надійшов відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

25.07.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

У період із 09.06.2023 по 13.07.2023 (включно) та із 04.09.2023 по 08.09.2023 (включно) головуюча суддя перебувала у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, 26.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом №0600-0210-8/1144 від 04.01.2023 Пенсійний фонд України повідомив що за результатом розгляду заяви від 26.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії від 30.12.2022 №19.

В рішенні про відмову у призначенні пенсії вказано, що страховий стаж позивача становить 26 років 10 днів.

В ході розгляду документів до страхового не враховано період навчання з 01.09.1979 по 21.07.1980, оскільки атестаті № 3759 прізвище особи ( ОСОБА_2 ), не відповідає паспортним даним (Демінський). Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про навчання із зазначенням реорганізації (в разі необхідності). Додатково повідомлено, що відповідно до пункту 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігається з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Право на пенсійну виплату відповідно до ст.26 Закону заявник набуде після досягнення 63-річного віку, з 19.09.2025.

Не погоджуючись з відмовою у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про пенсійне забезпечення", страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу. Для кожного пенсіонера визначається коефіцієнт страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та індивідуальний коефіцієнт заробітку, від якого залежить середньомісячний заробіток для обчислення пенсії. Величина зазначених коефіцієнтів впливає на розмір пенсійної виплати. Заробітна плата для обчислення пенсії визначається як добуток середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати. Період, за який враховується заробітна плата не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом, до трудового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 21.07.1980, оскільки атестаті № 3759 прізвище особи ( ОСОБА_2 ), не відповідає паспортним даним (Демінський).

Атестат №3759 виданий 21 липня 1980 року ОСОБА_1 , підтверджує, що він 01 вересня 1979 року вступив до Технічного училища №4 м.Житомир, за професією "Слюсар механоскладальних робіт" та 21 липня 1980 року закінчив курс з оцінкою "Задовільно".

Суд звертає увагу, що записи в атестаті виконані кульковою ручкою, текст написано українською та продубльовано російською мовою. По тексту нерозбірливо написано прізвище, яке можна читати як " ОСОБА_3 " або ж " ОСОБА_4 ", а також російською мовою " ОСОБА_2 ", " ОСОБА_5 ".

Між тим, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 26 листопада 1996 року Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області, свідчить, що прізвище, ім`я та по-батькові позивача українською мовою - ОСОБА_1 , а російською - ОСОБА_6 .

Загальновідомо, що імена, прізвища громадян будь-якого походження, не важливо це етнічні українці, росіяни або особи інших національностей, переводяться згідно фонетичного принципу. Подібний принцип має місце бути при складанні відповідних документів та при перекладі імен, прізвищ з інших мов на російську, а значить, як вони чуються, так і пишуться.

В зв`язку з цим, суд звертає, що різне написання в атестаті прізвища останнього, виникли не з вини заявника, а у зв`язку з особливостями почерку посадової особи, що заповнювала атестат, а також при неправильному складанні та перекладі документів, які були оформлені українською та російською мовами.

Крім того, позивачем подана заява до директора Житомирського професійного політехнічного ліцею з проханням розглянути можливість внесення змін до атестату №3759 в частині правильного зазначення прізвища.

Житомирський професійний політехнічний ліцей листом від 01.03.2023 №100 повідомив позивача, що заклад, що видав атестат було реорганізовано, тому відсутня можливість внесення змін.

При цьому, довідкою від 18.01.2023 №28, що ОСОБА_1 , 1962 р.н., дійсно навчався в Технічному училищі №4 м.Житомир (нині Житомирський професійний політехнічний ліцей з 01.09.1979 (наказ №9-к від 01.09.1979 "Про зарахування учнів") по 25.07.1980 (наказ №11-к від 25.07.1980 "Про випуск учнів") за професією "Слюсар механоскладальних робіт 3 (третього розряду) та атестат про закінчення навчання №3759. Форма навчання денна.

Таким чином, помилка у написанні прізвища позивача не може бути підставою для не зарахування трудового стажу, оскільки це є надмірним формалізмом та вказана помилка не може нівелювати відомості довідки, позбавивши позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 10.07.2014 по 04.10.2018 та з 08.10.2018 по 13.11.2020, суд зазначає наступне.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.04.1985 позивач працював у період:

- 10.07.2014 по 04.10.2018 в публічному акціонерному товаристві "Енергоспецмонтаж" в республіці білорусь;

- з 08.10.2018 по 13.11.2020 в представництві ПАО "Енергоспецмонтаж" в республіці білорусь.

В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву, щодо підстав відмови у зарахуванні до страхового стажу вищезазначених періодів роботи позивача, вказує на відсутність інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Тобто, даний стаж набутий позивачем в республіці білорусь, а підставою відмови у його зарахуванні відповідачем зазначено відсутність даних про сплату страхових внесків, проте суд зазначає наступне.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та республіка білорусь.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" Україна вийшла із Угоди про гарантії. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до п.2 ст.13 Угоди про гарантії, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території республіки білорусь або на підприємстві зареєстрованому на території республіки білорусь після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в білорусі. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Суд відмічає, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірний період, вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності підстав зарахування спірного страхового стажу з 01.01.1992.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також відповідачем зазначено, що відповідно до записів трудової книжки період трудової діяльності з 08.10.2018 по 13.11.2020 не засвідчені печаткою підприємства.

Слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи в трудовій книжці позивача внесені в повному обсязі, в чіткій послідовності, за відсутності виправлень, що перешкоджають розумінню тексту.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Також в матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача.

Водночас до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Отже, доводи відповідача про те, що розбіжності в записах трудової книжки мають наслідок незарахування періоду роботи до страхового стажу визнаються судом безпідставними.

Таким чином, суд зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні усі підстави для зарахування до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 по 21.07.1980 та періоди роботи з 10.07.2014 по 04.10.2018 та з 08.10.2018 по 13.11.2020, з огляду на що суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області у призначенні пенсії позивачу, викладена у рішенні №19 від 30.12.2022 є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, має загальний страховий стажу понад 30 років, відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1).

Як вбачається матеріалів справи, із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 26.12.2022.

Тобто, у даному випадку позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі сплином встановленого трьох місячного терміну з дня досягнення пенсійного віку, що свідчить про відсутність можливості для призначення пенсії за віком саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

З огляду на наведене, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до його трудового стажу період період навчання з 01.09.1979 по 21.07.1980 та періоди роботи з 10.07.2014 по 04.10.2018 та з 08.10.2018 по 13.11.2020 та призначити йому пенсію за віком з 26.12.2022.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення його прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити частково.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У контексті відшкодування витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи, суд зазначає, що з договору про надання правової допомоги №0203 від 02.03.2023 та розрахунку суми гонорару на правову допомогу від 02.03.2023 неможливо встановити, в якій конкретній (-ому) справі/позові надавалась правнича допомога та щодо яких спірних правовідносин було підготовлено позовну заяву, відповідь на відзив та апеляційну скаргу/відзив на апеляційну скаргу.

Також відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів у сумі 13000 грн адвокатом від позивача.

В питанні надання доказів суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг) у межах розгляду даної справи.

З огляду на вказане та недостатність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правової допомоги в межах розгляду саме даної справи, тобто не додержані приписи ч.4 ст.134 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13000 грн.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень судовий збір в сумі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича,7, м.Житомир, Житомирська область, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, (вул.Соборна,7а, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 21.07.1980 та періоди роботи з 10.07.2014 по 04.10.2018 та з 08.10.2018 по 13.11.2020 та призначити йому пенсію за віком з 26.12.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити за безпідставністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 268,40 грн грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 268,40 грн грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва