Справа № 120/2370/23
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2370/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

26 вересня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Кузьмишина В.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду у виконавчому провадженню за №70306328 від 24.02.2023 в сумі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог відповідач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки позивач виконав рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі №120/18290/21-а та вимоги виконавчого листа від 18 жовтня 2022 року, виданого на виконання вказаного рішення, провівши перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 11 вересня 2019 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням суду від 18.10.2022 по справі №120/18290/21-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, зобов`язано здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2019 по 10.09.2021 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 24.11.2021 № ХЛ64224, виданої Вінницьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням зазначених у цій довідці відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, з урахуванням уже виплачених сум пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум, з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, а з 01.04.2019 - з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії перерахованої на підставі оновленої довідки Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.11.2021 № ХЛ64224.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 11.09.2021 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 09 червня 2022 року.

18.10.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом по даній справі видано виконавчі листи №120/18290/21-а.

На підставі вказаних виконавчих документів, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Р.П. від 10.11.2022 відкрито виконавче провадження №70306328 щодо виконання судового рішення. Серед іншого, у даній постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, надати обґрунтовану відповідь та документальне підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листом № 0200-0902-5/87698 від 22.11.2022 Головне управління ПФУ у Вінницькій області повідомило державного виконавця, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/18290/21-а від 18.10.2022 добровільно виконане до відкриття виконавчого провадження.

Стягувачу проведено перерахунок пенсії і сума заборгованості становить 206376,50 грн. за період з 05.03.2019 по 30.06.2022.

Одночасно повідомлено, що сума заборгованості у розмірі 206376,50 грн., відповідно до рішення суду буде виплачуватись після надходження коштів з державного бюджету. Зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судового рішення на користь стягувача.

Також, листом від 01.02.2023 за №0200-0902-5/9773 пенсійний фонд повідомив, що на виконання рішення суду №120/18290/21-а від 18.10.2022 проведено перерахунок розміру пенсії стягувача, який на 11.09.2021 становив 19292,18 грн, а з 01.10.2021 становить 19719,52 грн.

В контексті наведеного звернуто увагу державного виконавця на те, що у справі №120/18290/21-а оцінка надавалась спірним правовідносинам щодо виплати пенсії стягувача без врахування вимог щодо обмеження її максимальним розміром саме з 11.09.2021, тобто предметом розгляду були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Також, стягувач не вирішував в судовому порядку питання щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром в подальшому.

В подальшому, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Р.П. від 24.02.2023 в рамках виконавчого провадження №70306328 накладено штраф у розмірі 5100 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати останнє.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/18290/21-а ГУ ПФУ у Вінницькій області не виконано в межах покладених судом зобов`язань та у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже у відповідача були наявні законні підстави для винесення спірної постанови.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав на неврахування судом першої інстанції того, що розрахунок розміру пенсії стягувача з 11.09.2021 проводився виходячи з того, що у випадку, коли на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Суд, при винесенні рішення по суті справи, не вирішував в судовому порядку питання щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром в подальшому, так як не наділений процесуальним правом розглядати позовні вимоги на майбутнє.

Зазначає, що спірна постанова про накладення штрафу є передчасною, протиправною та підлягала скасуванню. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не довів застосування Головним управлінням обмеження максимальним розміром виплачуваної пенсії стягувача розрахованої станом на 11.09.2021, тобто на момент виникнення зобов`язань у справі №120/18290/21-а.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначив, що у пенсійного органу не було підстав застосовувати обмеження максимальним розміром до пенсії ОСОБА_1 , а також позивачем не надано жодних доказів, що підтверджували виконання божником рішення суду в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі "Горнсбі проти Греції", ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1404-VIIІ).

У відповідності до статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За умовами ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме не виконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу від 24.02.2023у ВП №70306328 винесена саме з огляду на висновки головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 по справі №120/18290/21-а, з чим позивач не погоджується.

З матеріалів справи з`ясовано, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №120/18290/21-а серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 11.09.2021 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 11.09.2021 від суми грошового забезпечення.

Як зазначає позивач, після проведення зазначеного перерахунку, розмір пенсії стягувача з 11.09.2021 по 30.06.2022 склав 19719,52 грн. та донараховано стягувачу кошти в сумі 206376.50 грн. за період з 05.03.2019 по 30.06.2022.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що Головним управлінням розрахунок пенсії стягувача з 11.09.2021 проводився виходячи з того, що у випадку коли на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Вказує, що стягувачу здійснено перерахунок пенсії з 01.09.2021 з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з березня 2022 року нараховано 2072,17 грн індексації.

Вважає, що з прийняттям постанови КМУ №118 подальша дія судового рішення у справі №120/18290/22-а закінчилася та не охоплює правовідносини між Головним управлінням та стягувачем в частині нарахування та виплати індексації пенсії. Вказує на те, що рішенням не зобов`язано проводити перерахунки та виплату пенсії ОСОБА_1 у подальшому без обмеження максимальним розміром з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №118.

Також позивач вважає, що з урахуванням положень Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік", у зв`язку з зміною прожиткового мінімуму, а також, відповідно до Закону №3668, яким встановлено обмеження пенсії в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, максимальний розмір пенсії становить: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Такі твердження апелянта є помилковими, оскільки судовим рішенням №560/6002/21 у справі №120/18290/22-а судом зокрема, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 11.09.2021 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 09 червня 2022 року.

Судове рішення підлягає виконанню у спосіб та у порядку визначеними таким рішенням. Якщо судове рішення є незрозумілим сторонам у справі або державному виконавцю останні наділені правом на звернення до суду з відповідною заявою в порядку визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із змісту поданих позивачем перерахунків пенсії та її розрахунку слідує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено перерахунок пенсії з 11.09.2021 на виконання рішення суду, проте виплату пенсії вже з 01.12.2021 року здійснено з обмеженням її максимальним розміром.

Так, відповідно до наданих позивачем перерахунків пенсії ОСОБА_1 , розмір її складав:

з 11.09.2021 - розмір нарахованої 19719,52 грн, розмір виплачуваної 19719,52;

з 01.12.2021 - розмір нарахованої 19769,92 грн, розмір виплачуваної 19719,52 грн;

з 01.03.2022 - розмір нарахованої 22360,13 грн, розмір виплачуваної 19719,52 грн;

з 01.07.2022 - розмір нарахованої 22418,72 грн, розмір виплачуваної 20270,00 грн;

з 01.12.2022 - розмір нарахованої 22460,30 грн, розмір виплачуваної 20930,00 грн;

з 01.03.2023 - розмір нарахованої 23960,30 грн, розмір виплачуваної 20930,00 грн.

У той же час, відповідно до наданих відповідачем розрахункових листів підставою для здійсненого перерахунку є "рішення суду". Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять іншого рішення суду на підставі якого могло б бути зроблено відповідний перерахунок та, відповідно, обмежено пенсію її максимальним розміром.

При цьому, предметом розгляду адміністративної справи №120/18290/21-а було зокрема саме обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час проведення перерахунку з 11.09.2021, а зобов`язальна частина рішення містила початкову дату проведення перерахунку без обмеження максимального розміру пенсії без часового обмеження в майбутньому.

Однак, здійснюючи відповідний перерахунок, позивач зафіксував максимальний розмір пенсії на дату ухвалення судом даного рішення, і при зростанні прожиткового мінімуму та нарахуванні індексації, знову виплачує пенсію стягувачу з обмеженням її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Водночас колегія суддів зазначає, що з часу прийняття Вінницьким окружним адміністративним судом рішення по справі №120/18290/21-а пенсійне законодавство в частині, що стосується застосування обмеження пенсій максимальним розміром не зазнало змін, а тому позивач мав виконувати рішення суду як було зобов`язано його резолютивною частиною.

З огляду на що, колегія суддів вважає, що відповідачем не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.05.2022 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 11.09.2021 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійним органом при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 11.09.2021 на виконання Вінницького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 обмежено її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Наведене свідчить про невиконання позивачем в повному обсязі вказаного рішення суду без поважних причин та про правомірність прийнятої державним виконавцем постанови про накладення штрафу в сумі 5100 грн. від 24.02.2023 ВП № 70306328.

З огляду на встановлені в справі обставини та керуючись положеннями чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Р.П. правомірно, з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження", прийнято постанову від 24.02.2023 ВП № 70306328 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Кузьмишин В.М. Залімський І. Г.