Справа № 620/9425/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9425/22 Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.11.2022 № 683 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність, та притягнення до повної матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди на суму 83948,33 грн, начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення, молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що видача паливно-мастильних матеріалів здійснювалась за усним наказом начальника служби паливно-мастильних матеріалів В/ч НОМЕР_1 іншим особам без згоди та дозволу ОСОБА_1 . Вказано, що позивач фізично не міг контролювати видачу паливно-мастильних матеріалів в п`яти точках одночасно, а в відомостях підроблювалися його підписи. Відтак, вказано, що у відповідача не було достатніх правових підстав для прийняття оскаржуваного наказу.

Апелянт в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Представник Військової частини НОМЕР_1 заперечив проти задоволення вимог ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 13.06.2022 № 151 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено начальником складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення з 13.06.2022.

Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 1338 призначено проведення службового розслідування щодо виявленої нестачі паливно-мастильних матеріалів, вказаних в Акті перевірки від 27.10.2022 № 26.

За результатами проведеного службового розслідування складено та затверджено Акт службового розслідування від 24.11.2022, на підставі якого командиром В/ч НОМЕР_1 прийнято наказ від 24.11.2022 № 683, згідно з яким позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди - 83948,33 грн та дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Вважаючи згаданий наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду відповідач обґрунтував правомірність прийнятого ним Наказу від 24.11.2022 № 683 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його премії належними та допустимими в межах спірних правовідносин, доказами, з посиланням на відповідні положення чинного законодавства. Водночас, на переконання суду попередньої інстанції, наведені позивачем доводи є необґрунтованими.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абз. 4 пункту 1 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (пункт 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування).

У пункті 1 розділу VII «Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди» Порядку проведення службового розслідування у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частини перша - п`ята статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160) містять положення, якими зокрема, закріплено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Дослідивши зміст Наказу про проведення службового розслідування від 22.11.2022 № 1338, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що його прийнято на підставі Порядку проведення службового розслідування та статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, згідно з якою службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Метою службового розслідування визначено перевірку недоліків, вказаних в Акті перевірки № 26 та встановлення ступеня вини посадових осіб В/ч НОМЕР_1 . Службове розслідування доручено провести начальнику речової служби майору ОСОБА_2 .

Отже, Наказ № 1338 містив підставу, обґрунтування, мету, а також визначення посадової особи, якій доручено проведення службового розслідування та осіб, стосовно яких таке розслідування призначено.

Оцінюючи твердження апелянта стосовно допущення процедурних порушень при призначенні та проведенні службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що скаржником не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, а отже такі твердження є неспроможними, та не можуть бути підставою для скасування спірного рішення суду.

Так, 24.11.2022 за результатами проведеного службового розслідування складено та затверджено Акт службового розслідування, відповідно до пунктів 3.2-3.8, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 з 13.06.2022 займає посаду начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. 11.06.2022 складено Акт № 1 прийому майна служби пального та мастильних матеріалів поточного забезпечення та довгострокового зберігання військової частини НОМЕР_1 , який свідчить, що на момент прийняття під звіт позивачем матеріальних цінностей втрат/нестач мастильних матеріалів не виявлено за винятком: гальмівної рідини ГТЖ-22м - 60 кг, на суму 648 грн, що підтверджено підписом приймаючої сторони - сержантом ОСОБА_1 .

Станом на 20.09.2022 за результатом проведення інвентаризації (Акт перевірки № 26) була виявлена нестача мастильних матеріалів. Документів, які б підтверджували надані ОСОБА_1 пояснення та спростовували б факти виявленої нестачі мастильних матеріалів, переданих під звіт, останнім не надано. Сума заподіяної шкоди становить 83948,33 грн.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.08.2022 № 421 «Про результати службового розслідування щодо виявлених недоліків вказаних в Акті перевірки пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 станом на 20.07.2022 (вх. № 1856 від 19.08.2022), а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 » ОСОБА_1 було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди сержанта на суму нестачі дизельного пального ДП «З» евро 5-ВО (ДТ-Е-К5, сорт Е) в кількості 1238 кг на загальну суму 23464,21 грн та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

З огляду на встановлені обставини, уповноваженою на проведення перевірки особою запропоновано відповідно до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», за порушення вимог підпунктів 3.1.9, 3.1.12, 3.2.40 - 3.2.42 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, що призвело до нестачі мастильних матеріалів, переданих під звіт, сержанта ОСОБА_1 , начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення притягнути до повної матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди згідно довідки - розрахунок від 04.11.2022 № 48 на суму 83 948,33 грн.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1993 № 548-ХIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV (далі - Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Згідно із частиною першою статті 1 Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»:

4) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, зокрема, в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Статтею 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1993 № 548-ХIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби установлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі - Положення № 300) усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Згідно з пунктом 3.1.12 Положення № 300 посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Відповідно до пункту 3.2.40 Положення № 300 начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. Вони підпорядковані відповідним начальникам служб частини, а з питань бойової підготовки, виконання розпорядку дня та внутрішнього порядку - командиру взводу тилового забезпечення частини.

У пункті 3.2.41 Положення № 300 закріплено, що начальники складів повинні, зокрема: суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач; приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами; вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі; щоденно подавати у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день.

Начальник складу частини виконує роботи щодо приймання, зберігання, видавання, здавання і обліку матеріальних засобів та прибирання складу за вказівками начальника служби (пункт 3.2.42).

ОСОБА_1 з 13.06.2022 займає посаду начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. Тобто, позивач несе повну матеріальну відповідальність за ввірене йому майно згідно займаної посади на час проведення службового розслідування за фактом нестачі мастильних матеріалів.

Порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, та оформлення її результатів визначає Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 748 (далі - Положення № 748).

Відповідно до пунктів 3, 6 вказаного Положення метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі - інвентаризаційний опис).

Інвентаризації підлягає все військове майно, закріплене за військовими частинами, незалежно від його технічного стану, у тому числі те, що перебуває у ремонті, на реконструкції, модернізації, в запасі, а також передане в оренду.

Наявність військового майна встановлюється під час інвентаризації шляхом проведення обов`язкового його підрахунку, зважування, обміру (пункт 11 Положення № 748).

Відповідно до пункту 14 Положення № 748 інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб

Пунктом 20 Положення № 748 передбачено, що результати інвентаризації за кожним видом військового майна відображаються у інвентаризаційному описі окремо за місцезнаходженням цього майна і за матеріально відповідальними особами.

Згідно з пунктом 22 Положення № 748 на кожному інвентаризаційному описі матеріально відповідальною особою виконується напис такого змісту: «Усе військове майно, пойменоване в цьому інвентаризаційному описі, перевірено інвентаризаційною комісією у моїй присутності та внесено до опису. Претензій до комісії не маю. Майно, зазначене в описі, знаходиться на моєму відповідальному зберіганні». Напис засвідчується підписом цієї особи.

У разі наявності претензій у напису зазначається їх зміст.

27.10.2022 командиром В/ч НОМЕР_1 було затверджено Акт № 26 перевірки начальником служби пального та мастильних матеріалів В/ч НОМЕР_1 станом на 20.09.2022, згідно з яким в ході роботи інвентаризаційної комісії по службі ПММ В/ч НОМЕР_1 по зняттю залишків пального та мастильних матеріалів на складі ПММ було виявлено нестачу на загальну суму : Моторної оливи М10Г2к в кількості 132,40 кг, на загальну суму - 3543,02 грн; Моторної оливи Азмол гарант М4042ВТ в кількості 221,00 кг, на загальну суму - 25932,14 грн; Оливи МГЄ-10а в кількості 277,00 кг, на загальну суму - 34043,30 грн; Оливи МТ-8п в кількості - 333,00 кг, на загальну суму 4102,56 грн; Моторної оливи (festroih) М10Г2к в кількості - 391,00 кг, на загальну суму - 8289,20 грн; Моторної оливи Ариан Ульта SАЕ 5W40 АРІ Сі-4/sl в кількості 127,60 кг, на загальну суму - 6002,30 грн; Оливи МТ-16п в кількості - 351,00 кг, на загальну суму - 2035,80 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 вказано на нестачу ввірених йому матеріальних цінностей, що зумовлено неможливістю контролювати видачу палива та мастильних матеріалів, які знаходяться в п`яти різних місцях. Зазначено, що в накладних та роздавальних відомостях підроблені його підписи.

Аналогічні твердження висловлено в апеляційні скарзі.

Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених аргументів позивачем ані під час службового розслідування, ані до суду першої чи апеляційної інстанцій не надано.

Колегія суддів зазначає, що такі аргументи жодним чином не свідчать про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин, позаяк апелянтом не вказано про направлення відповідних рапортів керівництву чи звернення до правоохоронних органів стосовно підробки його підпису.

Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив аргументи позивача щодо неможливості контролю ввірених йому ПММ, оскільки ОСОБА_1 є матеріально відповідальною особою і його прямий обов`язок відповідати за прийняття, видачу, належне зберігання, якісний стан, наявність та своєчасний облік матеріальних цінностей.

Натомість, жодних дій щодо належного виконання покладених на нього службових обов`язків, усунення перешкод, які він усвідомлював для якісного несення служби, позивач не вчиняв, зокрема, не довів відповідну інформацію до безпосереднього командира.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки під час службового розслідування у діях позивача встановлено склад дисциплінарного порушення, а відповідач обґрунтував правомірність прийнятого ним Наказу від 24.11.2022 № 683 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його премії належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який вказав на відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив даний спір у відповідності до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не доведено протиправності дій та рішення відповідача в межах спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги - відсутні.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 22.09.2023.