Справа № 160/20934/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20934/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (суддя Рищенко А.Ю.)

у справі № 160/20934/22

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022, винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, якою нарахована заборгованість ОСОБА_1 по сплаті недоїмки по ЄСВ на суму 28 617,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є самозайнятою особою та на підставі свідоцтва від 17.07.2006 №1598, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області, має право здійснювати адвокатську діяльність. З 17.07.2018 право на заняття адвокатською діяльністю зупинене згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, з 17.07.2018 позивач призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Оскільки позивач перебуває в трудових відносинах, роботодавцем нараховується та сплачується єдиний внесок. Водночас, відповідач за період офіційного працевлаштування позивача у Головному управлінні Держпраці в Дніпропетровській області, нарахував йому зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022 на суму 28 617,38 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022 в частині суми боргу 15 255,02 грн. та скасовано вказану вимогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн., судові витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність нарахування позивачу ЄСВ за період з липня 2018 року по червень 2020 року включно, а тому, позов слід задовольнити частково, визнавши оскаржувану вимогу протиправною в частині суми боргу 15255,02 грн. Враховуючи дискреційність повноважень відповідача з нарахувань ЄСВ і неможливість часткового скасування вимоги, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 №№Ф-117556-17/65Р підлягає скасуванню повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Позивач вважає вимогу про сплату боргу №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022 такою, що підлягає скасуванню в сумі 28617,38 грн. з посиланням на вимоги про сплату боргу від 08.02.2019, 13.08.2019, які є скасованими, вважає, що сума боргу, обчислена станом на 13.08.2019, є такою, що не підлягає стягненню. Також позивач просить стягнути з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті правничої допомоги у визначеному ним розмірі 6700,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що згідно даних інформаційно - телекомунікаційної системи ДПС позивач зареєстрований як платник єдиного соціального внеску. Оскільки в ІКП платника обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску станом на 25.10.2022, які не сплачені, контролюючим органом правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 28617,38 грн. Позивачем до матеріалів справи не надано відомостей про доходи за спірний період, зокрема, і як найманого працівника, відомості про розмір щомісячно утриманих та сплачених роботодавцем сум ЄСВ до бюджету за спірний період. Отже, відповідач вважає, що суд першої інстанції під час винесення рішення не в повному обсязі досліджені обставини, що призвело до винесення рішення, яке підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали доводи, викладені ними в заявах по суті справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 17.07.2006 Радою адвокатів Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво №1598 про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення від 13.07.2006 № 8.

На підставі поданої позивачем заяви право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 17.07.2018.

Відповідно до довідки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №22-Дов від 09.11.2022 ОСОБА_1 наказом Державної служби України з питань праці від 16.07.2018 №39-кт призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 17.07.2018.

Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області виходячи з даних інформаційно-комунікаційної системи «Податковий блок» сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2022 №Ф-117556-17/65Р, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 28617,38 грн.

Означена заборгованість виникла у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого контролюючим органом позивачу як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю, за період 2017 рік - ІІ квартал 2020 року, включно.

За позицією позивача, особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

В силу ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано, тому в даному випадку слід виходити з такого.

Згідно наведених правових норм метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19) та в подальшому підтриманий, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 в адміністративній справі №440/2149/19.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення відповідачем спірної податкової вимоги став висновок контролюючого органу про наявність у відповідача заборгованості внаслідок несплати єдиного внеску за 2017 рік ІІ квартал 2020 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з наявних у справі документів, які свідчать, що у період з 17.07.2018 позивач був найманим працівником в Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровської області.

На підтвердження нарахування та сплати єдиного соціального внеску за позивача його роботодавцем позивачем подано видану ГУ Держпраці у Дніпропетровської області довідку від 11.11.2022 № 26 про доходи позивача за період з липня 2018 року по липень 2022 року включно.

Суд апеляційної інстанції, вважаючи прийнятним посилання відповідача на те, що в даному випадку належним доказом нарахування та сплати страхових внесків є довідка за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків, витребував від позивача ухвалою від 28.08.2023 додаткові докази утримання та сплати роботодавцем ЄСВ за позивача.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції позивачем подані додаткові докази, а саме: надана довідка «Індивідуальні відомості про застраховану особу» з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, форма ОК-5, за даними якої позивач у періоді, за який контролюючим органом нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску в оскаржуваній вимогі, 2017 рік 2-й квартал 2020 року перебував у трудових відносинах з роботодавцями - страхувальниками, які, нараховували позивачу заробітну плату і сплачували за нього як страхувальники єдиний соціальний внесок у розмірі не меншому ніж мінімальний внесок.

Так, з довідки форми ОК-5 вбачається, що з 01.01.2017 по 16.07.2018 позивач працював в ПП «БОНА ФАЙД КОНСАЛТІНГ», з 17.07.2018 - в Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області, які за позивача нараховували та сплачували ЄСВ за вказаний період.

Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження адвокатської діяльності відповідачем не надано, в справі такі докази відсутні.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте такої діяльності не здійснювала.

Крім того, слід зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом фактичного здійснення адвокатської діяльності до 17.07.2018 (дата, з якої право на заняття адвокатською діяльністю зупинене) та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Отже, наведене вище є достатньою підставою для висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022 є протиправною на визначену в ній суму боргу - 28617,38 грн., підлягає скасуванню.

Інші, викладені в апеляційних скаргах доводи сторін, не впливають на питання правомірності оскаржуваної вимоги, у зв`язку з чим оцінка їм судом апеляційної інстанції не надається.

Висновок суду першої інстанції про правомірне нарахування відповідачем ЄСВ в сумі 13 362,36 грн. за 2017 рік, 1-й квартал 2018 року, 2-й квартал 2018 року є помилковим, таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що 05.08.2021 між позивачем та адвокатом Грищенко І.В. укладено угоду про надання правової допомоги.

Розмір гонорару за угодою між сторонами про надання правової допомоги від 05.08.2021 узгоджений та встановлений у фіксованому розмірі, погодинній оплаті визначаються за домовленістю сторін та виплачуються Клієнтом при підписанні угоди згідно акту виконаних робіт.

Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 05.08.2021 адвокатом надано послуги: надання правової консультації, здійснення правового аналізу оскаржуваного рішення, пошуку та аналізу судової практики, підготовка та подання позовної заяви. Загальна вартість виконаних робіт визначена в сумі 6700,02 грн.

Згідно детального розрахунку вартості адвокатського гонорару та квитанції № 345955 від 08.12.2022, позивач сплатив адвокату Грищенко І.В. гонорар у вказаному розмірі 6700,02 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, враховуючи заперечення відповідача щодо визначеної суми витрат на послуги адвоката, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок компенсації витрат на професійну правничу допомогу визначений у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з якої, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що за умови наявності послуги, яка надавалась адвокатом, - складання позовної заяви, такі послуги як усна консультація, аналіз судової практики є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення від послуги складання позовної заяви, тому суд вважає, що з врахуванням категорії даної справи, дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, стягненню на користь позивача підлягає сума 3350,00 грн.

Крім того, при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 992,40 грн., а за подання апеляційної скарги - 750,00 грн., які за результатами апеляційного розгляду справи підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 160/20934/22 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-117556-17/65Р від 22.07.2022, винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, на суму 28 617,38 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 3350,00 грн. та сплаті судового збору у розмірі 1742,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко