Справа № 560/12296/23
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2023-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

26 вересня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просять:

- визнати протиправним рішення відповідача 1 про відмову у переданні їм коштів, викладене у листі від 27.05.2023 року №4007/13/909;

- зобов`язати відповідачів виплатити їм 2/3 частки від суми коштів, які були нараховані за життя їх сину та не були ним отримані.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що є батьками військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби. У травні 2023 позивачі звернулись із заявою до військової частити НОМЕР_1 , де проходив службу їх син, щодо перерахування їм належного йому грошового забезпечення, на що отримали відмову.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 .

У відзиві військова частина НОМЕР_2 зазначає, що п. 1 розділу XХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 передбачає, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. Просить у позові відмовити.

Від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, де вказує, що належне, але неотримане до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення військовослужбовця, може бути виплачене його батькам, за умови якщо військовослужбовець не перебував у шлюбі та не мав дітей.

Від третьої особи будь - яких пояснень до суду не надходило.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

03.05.2023 позивачі звернулись із заявою до військової частити НОМЕР_1 , де проходив службу їх син, щодо перерахування 2/3 частки від належного їм грошового забезпечення їхнього сина.

Листом від 27.05.2023 їх було повідомлено про те, що їх син має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 22 серпня 2018 року Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Враховуючи вищезазначене, законодавчих підстав для виплати вам 2/3 частин від належного ОСОБА_4 (сину позивачів) грошового забезпечення за грудень 2022 року немає.

Вважаючи таку відмову протиправною позивачі звернулись до суду із цим позовом.

Оцінюючи правомірність спірного наказу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч.4).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Розділ ХХХ Порядку № 260 регулює питання виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Так, відповідно до п. 1 розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 розділу ХХХ Порядку №260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Таким чином, виплата грошового забезпечення батькам померлого військовослужбовця здійснюється за умови, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Натомість, ОСОБА_4 (син позивачів) є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , що не заперечується самими позивачами, відтак першочергове право на отримання грошового забезпечення має законний представник дитини, тобто його мати.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини матеріали справи не містять.

Відтак, підстав для визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 , викладеної у листі від 27.05.2023 судом не встановлено, позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Що стосується похідних вимог щодо зобов`язання відповідачів виплатити позивачам 2/3 частки від суми коштів, які були нараховані за життя їх сину та не були ним отримані, у задоволенні цих вимог також слід відмовити через їх безпідставність та оскільки вони прямо випливають з вимоги щодо оскарження відмови у переданні їм цих коштів.

Враховуючи, що відповідачі довели правомірність своїх дій і ознаки їх протиправності судом не встановлені, у позові слід відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ) Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м.Київ, 03168 , код ЄДРПОУ - 00034022)
Третя особа:ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

Головуючий суддя Я.В. Драновський