Справа № 523/3138/23
Суддя: Мурманова І. М.
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/3138/23
Провадження №2-а/523/35/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання - Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, звернувся адвокат Фомічов Ігор Олегович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02.02.2023 року інспектором Гусєвою О.О., було винесено постанову серії ЕАР № 6488850, якою позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі: 1 190 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Представник зазначає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, позивач правопорушення не вчиняв, докази щодо такого відсутні, а відтак в діях позивача відсутній факт наявності події та складу адміністративного правопорушення., передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

На підставі викладеного представник позивача просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР № 6488850 від 02.02.2023 року, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву відповідно до ч.5 ст.162 КАС України.

Так, не визнаючи позовні вимоги представник відповідача 17.05.2023 року (вх. № 13614) подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, дії інспектора під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були правомірними та законними. Щодо технічного засобу на який було зафіксовано правопорушення - Нвк 471809, представник відповідача зазначив, що адміністративне правопорушення відбулось 02.02.2023 року, матеріали справи про скасування постанови надійшли на адресу управління лише 17.03.2023 року. Таким чином, 17.03.2023 року відеозаписи вказаного правопорушення відсутні на серверах сектору зв`язку та телекомунікацій УПП в Одеській області ДПП у зв`язку з закінчення терміну зберігання.

Крім іншого, представник відповідача зазначив, що відповідно до положення ст. 252 КУпАП та п.10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням викладеного представник відповідача зазначив, що під час розгляду постанови про накладення адміністративного стягнення ЕАР № 6488850 від 02.02.2023 року про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектор за своїм внутрішнім переконанням дослідила наявні у справі докази, дійшла висновку про їх достатність, які в сукупності підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно до викладеного представник відповідача просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови без задоволення (а.с.24-27). До відзиву на позовну заяву представником відповідача надано копію постанову та докази про направлення відзиву учасникам провадження.

Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву, на адресу суду 29.05.2023 року (вх. № 4426) надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначив, що відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду з пропуском строків встановлених для подання відзиву. Просив відзив на позов не приймати, як такий, що поданий з порушенням строків, та без клопотання про поновлення строку на прийняття відзиву.

Разом з цим, представник позивача зазначив, що обставини викладені у відзиві не заслуговують на увагу та є суб`єктивними. Представник зазначає, що відповідач у відзиві не наводить чіткого аргументу щодо вчиненого правопорушення, при цьому обмежується загальними фразами, що номерний знак був закритий іншими предметами, та не надає пояснень якими саме. В одному з абзаців відзиву представник відповідача зазначив, що на номерному знаку на авто було встановлено сітку на номерний знак, яка створює бар`єр для мікрохвиль та унеможливлює розпізнавання цифр.

Представник позивача зазначив, що дані твердження є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачам до позову надано фотографію на якій зафіксовані обставини події щодо зупинки транспортного засобу.

З урахуванням викладеного просив позов задовольнити (а.с.39-41).

В подальшому, на адресу суду 02.06.2023 року (вх. 4628) на адресу суду надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву (а.с.43-44).

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим, на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника позивача Фомічова І.О. про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с.59).

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.57), до суду не з`явися, про причини не явки суду не повідомив. Раніше представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 9, 244 КАС України, суд виходить з такого.

В обґрунтування власної позиції позивач зазначив, що постанова серії ЕАР № 6488850, якою позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі: 1 190 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП винесена безпідставно, та за відсутності будь яких доказів щодо вчинення інкримінованого правопорушення.

Судом досліджується постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР № 6488850 від 02.02.2023 року. Згідно даної постанови зазначено, що 02.02.2023 року о 09:50:38 ОСОБА_1 здійснював керування ТЗ передній реєстраційний знак якого був закритий предметами. Чим порушив п.2.9.в ПДР, відповідальність за що, передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Згідно постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі: 1 190 грн. В постанові також зазначено, що до постанови надається Нвк 471809 (а.с.8).

Отже, предметом розгляду справи є дослідження обставин правомірності складення постанови про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122-3 КУпАП, оскільки, як зазначає позивач 02.02.2023 року відносно нього було безпідставно та без будь-якого обґрунтування винесено постанову оскаржувану постанову за відсутності доказів порушення правил дорожнього руху.

Щодо наданого відзиву на позов та заперечень позивача щодо його не прийняття з підстав пропущення строку на подання відзиву.

Так, згідно положення ч.5 ст. 162 КАСУ - відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Згідно матеріалів справи, у суду відсутні відомості щодо отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та відсутні докази щодо отримання відповідачем копії позову з додатками. При цьому в матеріалах справи міститься розписка про ознайомлення з матеріалами справи, згідно якої представник відповідача з матеріалами справи ознайомився 20.03.2023 року (а.с.20).

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 17.05.2023 року (вх. № 13614) вихідний номер № 4 від 15.05.2023 року, тобто, з пропуском встановленого строку, передбаченого ч. 5 ст. 162 КАСУ.

Разом з цим, 02.06.2023 року (вх. № 4628) на адресу суду надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву (а.с.43-44). В обґрунтування поданої заяви представник вказав, що у зв`язку з підготовкою матеріалів судово-претензійної роботи, листування з іншими органами влади тощо та фізичною неможливості здійснити збирання та дослідження доказів по справі, опрацювання та подання відповідних матеріалів у встановлений строк, відповідач можливості не мав, що призвело до подання відзиву з пропуском встановленого строку.

На підставі викладеного представник відповідача просить відповідно до положення ст. 121 КАС України поновити пропущений строк.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 121 КАС України - суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 2 цієї статті встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно ч. 3, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

З урахуванням обставин викладених у заяві про поновлення пропущеного строку, та з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав задоволення клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що інспектором під час розгляду постанови про накладення адміністративного стягнення ЕАР № 6488850 від 02.02.2023 року про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектор за своїм внутрішнім переконанням дослідила наявні у справі докази, дійшла висновку про їх достатність, які в сукупності підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 122-3 КУпАП.

Порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів передбачена відповідно до положення ч. 1 ст. 122-3 КУпАП - керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно положення п.2.9.в) ПДР України водієві забороняється : в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Статтею 37 ЗУ «Про дорожній рух» передбачені підстави для заборони експлуатації транспортних засобі в, а саме: забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Дослідивши матеріали справи, суд на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до вимог якої, розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 02.02.2023 року інспектором Гусєвою О.О., було винесено постанову серії ЕАР № 6488850, якою позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі: 1 190 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Позивачем на спростування обставин викладених у постанові надано фотографію з місця вчинення правопорушення, на якій зображено ТЗ номерний знак НОМЕР_1 , та згідно даної фотографії будь-яких передбачених п.2.9.в) ПДР України порушень не вбачається. Номерний знак встановлений у відповідному місці, не є закритим чи прикритим, не є забрудненим.

Щодо посилання представника відповідача на строки зберігання на сервері сектору відеодоказів, суд зазначає, що адвокатський запит до УПП в Одеській області про надання всіх доказів, в тому числі фотофіксацію чи відеофіксацію адвокатом Фомічовим І.О. було направлено 03.02.2023 року (а.с.10), тобто наступного дня після винесення оскаржуваної постанови, а відтак, посилання на неможливість надання доказів за спливом часу є безпідставними.

Таки чином, судом встановлено, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин керування позивачем транспортним засобом, в супереч п.2.9.в ПДР - фото, відео фіксація правопорушення до відзиву не надані, доказів про їх надання на адвокатський запит, суду також надано не було.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що передбачено в ст. 251 КУпАП.

Таким чином, відеозапис на рівні з протоколом, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків, є одним із засобів встановлення фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Незважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові прийнятій відповідачем не наведено будь - якої оцінки вказаного доказу.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачений виключно ст. 279 КУпАП, а також обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи, передбачені ст. 280 КУпАП .

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Судом також встановлено що, при розгляді справи відповідачем не доведено обставин, які б безперечно свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності винесення постанови не надав, не спростував тверджень позивача щодо відсутності доказів керування ним транспортним засобом з порушенням норм п.2.9.в) ПДР, оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вини позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України орган державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. В ст.ст. 28, 55 Конституції України зазначено, що кожен має право на повагу до гідності.

Права і свободи громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Презумпція невинуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Тобто, суб`єкт владних повноважень відповідач у справі зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справи незалежно від того на чию користь вони можуть бути використані на користь відповідача чи навіть позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що рішення щодо наявності чи відсутності в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ознак складу адміністративного правопорушення має ґрунтуватись виключно на наявних у справі доказах.

В даному випадку обов`язок, щодо доведення вини законом покладається саме на суб`єкта владних повноважень, оскільки позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Однак, відповідачем не було надано належних доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Разом з цим, позивачем надано доказ на відповідність номерного знака Правилам ДР та ЗУ «Про дорожній рух»

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки, воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, що передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові серії ЕАР № 6488850 спростована фактичними обставинами справи, що в сукупності є підставою для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, ч. 4 ст. 126, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2,6, 8, 9, 72-77, 90, 121, 205, 229, 241-246, 250, 286, 292, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ «Про дорожній рух», суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії ЕАР № 6488850 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі: 1 190 гривень - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 11.09.2023 року.

Суддя: