Справа № 420/13777/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13777/22

Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г..

Дата і місце ухвалення 12.07.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Лук`янчук О.В.,

суддів: Бітова А.І.,

Ступакової І.Г.,

при секретарі Качуренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 350 418 грн. 60 коп. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010300.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на недотримання судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, порушення принципів змагальності та рівності сторін під час розгляду даної справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі доводи апелянта обґрунтовані фактом дослідження судом першої інстанції під час розгляду справи доказів, поданих позивачем у справі, які, на думку апелянта, є неналежними, оскільки не містять ознак належного засвідчення копій документів.

Також у поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що в суді першої інстанції наголошувалось на тому, що підпис, який міститься на поштовому відправленні, який містить трек-номер 077, є підробленим, а тому сума податкового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні № 0-1551 від 21.05.2021 року не є узгодженою, однак, як зазначає відповідач, судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаним обставинам та безпідставно відмовлено у призначенні почеркознавчої експертизи.

Також апелянт вказував на недотримання позивачем законодавчих вимог щодо направлення податкового повідомлення-рішення № 0-1521 від 22.01.2020 року та податкової вимоги від 22.10.2020 року № 11809-13, з огляду на неналежне заповнення обов`язкових реквізитів, в частині бланку, що заповнюється в об`єкті поштового зв`язку за місцем. Так відповідач вказував на не зазначення у рекомендованих повідомленнях з трек-номером 100 та 80 такої інформації, як: місце та дата подання; інформації щодо причин повернення поштового відправлення та відсутність підпису працівника пошти, а також вказував на відсутність відбитку календарного штемпеля, печатки оператора поштового зв`язку. Вказане, на думку апелянта, свідчить про неможливість встановлення в судовому порядку факту направлення позивачем листа на адресу відповідача та повернення вказаного листа, не є можливим.

В апеляційній скарзі апелянт також посилався на те, що Порядком направлення податковими органами вимог платникам податків, затвердженого наказом МФУ №610 від 30.06.2017 року передбачено, що податкова вимога направляється контролюючим органом у день її формування, тоді як у даному випадку податкова вимога форми «Ф» №11809-13 була сформована 22.10.2020 року, проте надіслана на адресу платника податків у липні 2021 року, тобто по спливу майже 9 місяців.

В апеляційній скарзі також зазначено, що відслідкувати дату подання зазначених вище документів через трекер укрпошти неможливо оскільки номер трекера 100, яким начебто направлена податкова вимога від 22.10.22 №11809-13 та номер трекера 980, яким начебто направлено податкова повідомлення- рішення від 22.01.2020 року №0-1521, зазначені на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не зареєстрований в системі трекінгу Укрпошти.

З огляду на викладене апелянт вважав, що податкова вимога та податкове повідомлення-рішення від 22.01.20 20 року №0-1521 не направлялись податковим органом за адресою реєстрації відповідача, що не дає підстав вважати такі документи належним чином врученими у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про те, що грошові зобов`язання, визначені у вказаних документах не набули статусу узгоджених, що виключає право контролюючого органу здійснювати заходи щодо стягнення визначених в них сум грошового зобов`язання.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області посилалось на те, що за даними інтегрованої картки платника податків за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 станом на 25.01.2022 року рахується заборгованість перед бюджетом з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 350418,60 грн. Позивач вказував на те, що станом на 26.09.2022 року вказана заборгованість не погашена, що і зумовило звернення контролюючого органу до суду з даним адміністративним позовом.

Головне управління ДПС в Одеській області зазначило, що заборгованість позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникла на підставі податкових повідомлень-рішень № 0-1521 від 22.01.2020 року на суму 171 986,02 грн. та № 0-1551 від 21.05.2021 року на суму 178 432,58 грн.

Судом встановлено, що дійсно, 22.01.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1521, яким ОСОБА_2 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік в сумі 171 986,02 грн.

Крім того, 21.05.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1551, яким ОСОБА_2 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в сумі 178 432,58 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку, у підтвердження чого позивачем були надані відповідні докази.

Також встановлено, що 22.10.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу форми «Ф» № 11809-13 на суму податкового боргу станом на 21.10.2020 року 171 986,02 грн.

Зазначену податкову вимогу було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказане поштове відправлення вручено ОСОБА_2 не було та повернулось позивачу з довідкою «Укрпошти» Ф.20, із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 податкового боргу, а доводи, викладені в обґрунтування заперечень проти задоволення поданого Головним управлінням ДПС в Одеській області позову є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Положеннями п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, пунктом 59.5 статті 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

За правилами пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 ст. 95 ПК України).

Таким чином, у разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.

При цьому Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях від 22.01.2020 року № 0-1521 та від 21.05.2021 року № 0-1551 були визначені ОСОБА_2 грошові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 та 2020 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу позивача у порядку, передбаченому ст. 42 ПК України.

Так, згідно пунктів 42.1, 42.2 та 42.3 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

За положеннями ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 45.1 статті 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За положеннями пункту 70.2 ст. 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема, інформація про місце проживання.

За приписами п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 року № 0-1521 було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_2 , яка відповідала її податковій адресі згідно з даними інформаційної системи податкового органу.

Вказане податкове повідомлення-рішення не було вручено відповідачеві з підстав, що незалежали від податкового органу, про що свідчить довідка поштової установи форми ф.20 із наявним штампом поштової установи.

З огляду на положення п. 42.5 ст. 42 ПК України, вказане вище податкове повідомлення-рішення вважається врученим відповідачеві.

Податкове повідомлення-рішення від 21.05.2021 року № 0-1551 було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 077 на адресу: АДРЕСА_3 , яка відповідала податковій адресі ОСОБА_2 згідно з даними інформаційної системи податкового органу станом на момент його направлення (зміна податкової адреси відбулась 04.06.2020 року, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 077, оригінал якого досліджувався судом першої інстанції в судовому засіданні, поштове відправлення було вручено відповідачеві 25.06.2021 року.

У поданій апеляційній скарзі представник апелянта посилався на те, що податкове повідомлення-рішення від 21.05.2021 року ОСОБА_2 не отримувала, у податковому повідомленні-рішенні не розписувалась, а тому вважає вказаний документ підробленим.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Як вже зазначалось вище, за положеннями п. 42.2 статті 42 ПК України документи, зокрема, податкові повідомлення-рішення, вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

В даному випадку контролюючим органом були дотримані вимоги Податкового кодексу України в частині, які регулюють процедуру направлення податкових повідомлень-рішень на адресу платників податків.

Згідно п. 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Пунктом 92 цих Правил визначено, що доставці додому підлягають, зокрема, рекомендовані поштові картки, листи, відправлення для сліпих, дрібні пакети, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Відповідно до п. 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законом (п. 129 Правил).

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 21.05.2021 року було направлено контролюючим органом у визначеному ст. 42 ПК України порядку за місцем реєстрації ОСОБА_2 . Вручення поштового відправлення засвідчено підписом працівника пошти, рекомендоване повідомлення містить штамп поштової установи. Доказів неналежного виконання оператором поштового зв`язку передбачених Правилами надання послуг поштового зв`язку послуг щодо вручення рекомендованого поштового відправлення суду не надано.

З урахуванням викладеного, а також за відсутності переконливого підтвердження у змісті апеляційної скарги того, що вказане поштове відправлення було отримане не ОСОБА_2 , а іншою особою, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні підстави для визнання доводів апелянта в цій частині обґрунтованими.

Що стосується направлення контролюючим органом податкової вимоги від 22.10.2020 року № 11809-13, колегія суддів встановила, що вказана вимога також була направлена за місцем реєстрації відповідача АДРЕСА_4 у порядку, визначеному ст. 58 та 59 ПК України.

Вказана податкова вимога не була вручена відповідачеві з незалежних від контролюючого органу причин, а саме «за закінченням терміну зберігання», про що вказано посадовою особою поштової установи у довідці Ф.20 та засвідчено печаткою Укрпошти.

Зазначені обставини за положеннями ст. 42 ПК України свідчать про те, що розглядувана податкова вимога вважається врученою відповідачеві.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області, апелянт посилався на порушення контролюючим органом порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, з огляду на не направлення податкової вимоги від 22.10.2020 року № 11809-13 у день її формування.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до розділу IV Порядку надсилання (вручення) податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 (далі Порядок № 610), податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Порядком№ 610 не встановлено граничного строку надіслання (вручення) податкової вимоги, а лише закріплено вимогу щодо надіслання (вручення) податкової вимоги не раніше настання певних умов (обставин). Вказані умови містить і Податковий кодекс України (ст. 59).

Зважаючи на положення п. 42.2 та п. 42.5 ст. 42 ПК України, а також п. 57.3 ст. 57 ПК України, Головним управлінням ДПС в Одеській області були дотримані вимоги податкового законодавства щодо надсилання податкової вимоги, а доводи відповідача, в тому числі і щодо неналежного заповнення форми рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, не спростовують право контролюючого органу на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В поданій апеляційній скарзі апелянт також посилався на неналежність наданих контролюючим органом доказів з огляду на те, що вони завірені невстановленою особою.

Колегія суддів зазначає, що згідно статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За положеннями ст. 73-74 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Нормами статей 75-76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 94 письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно розділу 11 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Міністерством юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи.

Установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Копії документів виготовляються і видаються на вимогу інших установ або громадян з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу установи.

Копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину.

Копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії та проставляється нижче реквізиту документа «Підпис».

Напис про засвідчення копії скріплюється печаткою установи (без зображення герба) або печаткою структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) установи (за наявності).

Таким чином, під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа.

Надані позивачем разом із позовною заявою документи: розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості до бюджету ОСОБА_2 складені головним державним інспектором Приморського відділу по роботі з податковим боргом Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС в Одеській області Ксенією Скляренко, підписані цією посадовою особою та скріплені печаткою органу. Інші документи, додані до позовної заяви є копіями документів, а тому містять написи про їх засвідчення, в тому числі, містять напис зі слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, а також засвідчені печаткою установи, що відповідає вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Міністерством юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5.

Вимог щодо необхідності засвідчення копій документів лише тією особою, яка звертається з позовом до суду чинні нормативно-правові акти, які регулюють питання засвідчення копій документів, не містять.

Будь-яких обґрунтованих підстав вважати надані контролюючим органом докази неналежними чи недопустимими позивачем не наведено та судом не встановлено.

Враховуючи все вище викладене в даному випадку відсутні підстави для неврахування поданих позивачем доказів та їх дослідження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанови від 19.02.2019 (справа №807/495/17), від 03.02.2022 (справа №560/4343/19), від 14.02.2022 (справа №826/9711/17)), що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення податкового боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати (несплати) податкового боргу в добровільному порядку; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в порядку, встановлених ПК України.

Також Верховний Суд вказував на те, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

В даному випадку відповідачем не надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов`язань в окремому судовому процесі чи пред`явлення зустрічного позову в межах цієї справи.

За обставин даної справи судом установлено, що грошові зобов`язання відповідача є узгодженими з огляду на дотримання контролюючим органом положень щодо направлення податкових повідомлень-рішень на адресу платника податків, а також з огляду на відсутність процедури оскарження податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги.

Наявність у ОСОБА_2 зазначеної у позовній заяві суми податкового боргу останньою не спростовувалося ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі. Не подано платником і жодних доказів на підтвердження сплати нею суми податкового боргу в період з 22.10.2020 року (дата формування податкової вимоги) по 30.09.2022 року (дата звернення до суду із даним позовом).

З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, щодо дотримання контролюючим органом вимог податкового законодавства щодо належного направлення на адресу платника податків податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень, несплати відповідачем у визначений Податковим кодексом України строк грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості з вказаного податку у розмірі 350418,60 грн.в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року - без змін.

Підстави для розподілу судових витрат згідно ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова