Справа № 320/6857/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року справа № 320/6857/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Бучанської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради № 2903-27-VІІІ від 27.01.2022 VІІІ "Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 13.12.2021 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за рахунок земель комунальної власності у межах міста Буча, Київської області;

- зобов`язати Бучанську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.12.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за рахунок земель комунальної власності у межах міста Буча, Київської області та за результатами такого розгляду прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки підставою для відмови може бути лише вичерпний перелік обставин. Зокрема, невідповідність обраного місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту та іншої містобудівної документації. У спірному рішенні відповідач зазначив, що бажана до відведення земельна ділянка відноситься до зони загального користування, зони газорозподільчого пункту та частково попадає до території адміністративно-торгівельної будівлі відповідно до містобудівного обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області», затвердженого рішенням Бучанської міської ради №157 від 12.11.2009. Позивач зазначив, що зазначене містобудівне обґрунтування не є видом містобудівної документації, а тому у такому випадку відповідач не мав права на нього посилатися. На думку позивача, застосуванню підлягає лише Генеральний план міста Буча, відповідно до якого обрана позивачем ділянка є вільною та призначена для житлової забудови, у зв`язку з чим були відсутні підстави для відмови у задоволенні поданого клопотання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив на позов від Бучанської міської ради, в якому зазначається, що містобудівне обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області», затверджене рішенням Бучанської міської ради №157 від 12.11.2009, залишається чинним та відповідно до нього встановлено, що обрана позивачем ділянка відноситься до зони загального користування, зони газорозподільного пункту, а тому не може бути виділена позивачеві.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій наполягає, що містобудівні обґрунтування не є містобудівною документацією, яку необхідно брати до уваги при розгляді питання щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому до уваги необхідно брати лише генеральний план міста, відповідно до якого бажана ділянка є доступною.

05.10.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що генеральний план території містить загальні поняття щодо об`єктів, розташованих на такій території та зонування, в той час як детальний план містить розширений перелік розміщених об`єктів та їх детальний опис.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , що виданий 19.08.2021 органом 3215.

Позивач подав до Бучанської міської ради клопотання від 15.12.2021, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,1 га з земель комунальної власності не наданих у власність та користування, у межах населеного пункту міста Буча, на території Бучанської міської ради Київської області.

До зазначеного клопотання позивач надав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Бучанської міської ради від 27.01.2022 №2903-27-VIII відмовлено гр. ОСОБА_1 в задоволенні клопотання.

Обґрунтовуючи зазначене рішення, Бучанська міська рада зазначила, що відповідно до затвердженого рішенням Бучанської міської ради №157 від 12.11.2009 містобудівного обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області» бажана до відведення земельна ділянка відноситься до зони загального користування і до зони газорозподільного пункту та частково попадає до території адміністративно-торговельної будівлі.

Вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення є предметом спору у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у свої постановах, зокрема, від 13.04.2022 у справі № 0640/4468/18, від 25.05.2022 у справі №620/1060/21, від 19.08.2021 у справі № 0640/3492/18, від 28.09.2021 у справі №462/4395/17, неодноразово наголошував на тому, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать, що до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою представником позивача було додано всі необхідні документи, в тому числі, графічні матеріали, на якій було помічено бажану земельну ділянку.

В той же час, в оскаржуваному рішенні відповідача як підставу для відмови позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки зазначено про невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки містобудівній документації, а саме - затвердженому рішенням Бучанської міської ради №157 від 12.11.2009 містобудівному обґрунтуванню «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області».

Відповідач до відзиву додав викопіювання із зазначеного містобудівного обґрунтування, з якого слідує, що бажана земельна ділянка (позначена пунктирною лінією) перетинається з зоною загального користування (позначка « 13»), спорудою газорозподільчого пункту (позначка « 15»), а також прилягає до адміністративної-торговельної будівлі (позначка « 7»).

Позивач зазначає, що відповідач при розгляді його клопотання протиправно керувався містобудівним обґрунтуванням «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області», а мав керуватися генеральним планом.

Обґрунтовуючи зазначений аргумент, позивач стверджує, що зазначене містобудівне обґрунтування було затверджено ще у 2009 році під час дії Закону України «Про планування і забудову територій», який визначав містобудівне обґрунтування одним з видів містобудівної документації. Проте наразі, з 2011 року діє новий Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який визначає, що видами містобудівної документації є лише генеральний план, план зонування, детальний план території, комплексний план просторового розвитку території територіальних громад. При цьому містобудівне обґрунтування, у розумінні нового Закону, не визначено як містобудівну документацію, а тому такий документ не може використовуватися.

Дійсно, станом на момент затвердження містобудівного обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області» у 2009 році, планування, забудову та інше використання територій регулював Закон України «Про планування і забудову територій».

Абзацом вісімнадцятим статті 1 зазначеного Закону поняття «містобудівне обґрунтування» визначається як вид містобудівної документації, в якому відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації визначаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (об`єкта будівництва), обов`язкові для врахування при відведенні земельної ділянки та/або проектуванні цього об`єкта.

У подальшому, такий Закон втратив чинність у 2011 році разом з прийняттям Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Цей Закон дещо по-іншому встановив правила містобудівної діяльності, в тому числі визначив нові види містобудівної документації.

Так, відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частиною першою статті 17 вказаного Закону визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

У той же час, частиною першою статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції (частина перша статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Разом з тим, позивач залишив поза увагою підпункти 3 та 4 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які визначають, що генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим Законом, є безстроковими. Проекти забудови територій, розподілу територій, містобудівні обґрунтування з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок, будівельні паспорти, документи на введення об`єктів в експлуатацію та їх сертифікацію, розроблені та/або оформлені до набрання чинності цим Законом, можуть бути затверджені та використані після набрання чинності цим Законом. Положення затверджених відповідно до цього пункту проектів забудови територій, розподілу територій, містобудівних обґрунтувань з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки враховуються під час розроблення, внесення змін та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні.

Як стверджує відповідач, на час розгляду та вирішення клопотання позивача, ані детальний план території, ані план зонування території, які б поширювали свою дію на бажану позивачем земельну ділянку відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не розроблені та не затверджені.

Тому, суд погоджується з позицією відповідача, що у спірній ситуації, в силу зазначених перехідних положень законодавства, продовжує діяти рішення Бучанської міської ради №157 від 12.11.2009, яким затверджено містобудівне обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області».

При цьому суд звертає увагу, що законодавство не зобов`язує відповідний орган місцевого самоврядування розробляти нову містобудівну документацію після набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а дозволяє використовувати раніше затверджену містобудівну документацію.

Таким чином, містобудівне обґрунтування «Індивідуальна житлова забудова на ділянці 18 га, частини мікрорайону річки «Рокач» міста Буча, Київської області» є чинною містобудівною документацією, в межах регулювання якої розташована бажана позивачем земельна ділянка, а відтак невідповідність її місця розташування такому документу унеможливлює реалізацію позивачем його прав на отримання у власність земельної ділянки відповідно до обраного виду та у межах норм безоплатної приватизації. Зазначені обставини є обґрунтованою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Інші доводи позивача стосовно порушення місячного строку розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту також відхиляються судом, оскільки не впливають на суть прийнятого рішення. При цьому предметом спірних правовідносин є не факт протиправності дій (бездіяльності) відповідача щодо несвоєчасного розгляду клопотання, а безпосередньо суть прийнятого рішення.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 22.09.2023.

Суддя Кушнова А.О.