Справа № 200/1308/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Справа№200/1308/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 відповідач 1,

Військової частини НОМЕР_2 відповідач 2,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

30 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : довідку про грошове забезпечення позивача з відображенням всіх видів грошового забезпечення помісячно із зазначенням інформації про виплачені суми за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; довідку про розмір індексації грошового забезпечення позивача, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення з зазначенням базового місяця для проведення індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

18 травня 2023 ухвалою суду у позивача витребувано належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року (копії наказів щодо проходження служби, довідки тощо).

19 травня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з огляду на те, що позивач проходив військову службу за контрактом на посаді начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 у період з 13.04.2020 по 23.12.2020, що підтверджується відповідними витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), тож позивач звернувся до неналежного відповідача.

26 травня 2023 року ухвалою суду у відповідача витребувано письмові пояснення щодо змісту довідок Військової частини НОМЕР_1 № 48 від 23.01.2021 року та Військової частини НОМЕР_2 № 799 від 30.11.2020, а також щодо того якою військовою частиною в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року нараховувалось грошове забезпечення ОСОБА_1 , і докази на підтвердження наданих пояснень.

03 липня 2023 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду від 26 травня 2023 року, згідно яких позивач проходив військову службу за контрактом у підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 у період з 27.11.2014 по 13.04.2020, що підтверджується відповідними витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), які також наявні в матеріалах справи. Окрім того, у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 є окремі військові частини, в одній з таких у спірний період проходив військову службу позивач (військова частина НОМЕР_2 ), водночас, військова частина НОМЕР_2 є окремою юридичною особою, яка має свою юридичну адресу, рахунок, печатку тощо, відповідно самостійно здійснює нарахування грошового забезпечення, до якого входить і оспорюваний вид виплати.

03 липня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 , розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, зобов`язано позивача направити відповідачу 2 копію позовної заяви з доданими до неї документами та надати до суду докази направлення, запропоновано Військовій частині НОМЕР_2 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

07 липня 2023 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач 2 просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

07 вересня 2023 року ухвалою суду витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії військового квитка та контрактів про проходження військової служби.

08 вересня 2023 року від відповідача 1 надійшли додаткові письмові пояснення.

22 вересня 2023 року від позивача до суду надійшли документи витребувані ухвалою суду від 07.09.2023 року.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , у період з 27 листопада 2014 року по 23 грудня 2020 року, де перебував на грошовому утриманні та отримував грошове забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 грудня 2020 року № 372 позивача, майора ОСОБА_1 , начальника тилу - заступника начальника логістики військової служби за контрактом, було виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

За час проходження військової служби у військові частині НОМЕР_1 позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно, що підтверджується відповіддю від Військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 року №692/943, що додається.

Таким чином, позивач вважає, що своєю бездіяльністю Військова частина НОМЕР_1 порушила його права щодо своєчасного отримання однієї із складових грошового забезпечення.

Відповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що під час вивчення позовної заяви командуванням частини НОМЕР_1 встановлено, що позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у спірний період.

Майор ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посаді начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 у період з 13.04.2020 по 23.12.2020, що підтверджується відповідними витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).

Також відповідач зазначив, що доводи позивача про відмову у виплаті індексації грошового забезпечення у спірний період у відповіді за вихідним № 692/943 від 20.02.2023 не відповідають дійсності, оскільки вищевказана відповідь не зовсім підпадає під поняття відмова, тому що у вказаному листі командуванням частини позивачеві повідомляється період проходження його служби у військовій частині НОМЕР_1 та роз`яснюється нормативні підстави виплати з чого виходить висновок про неможливість виплати Військовою частиною НОМЕР_1 позивачеві індексації за спірний період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Разом з тим, командування військової частини НОМЕР_1 звертає увагу суду, що позивач достовірно знає період свого проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 та звертається з позовом до неналежного відповідача.

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів, водночас відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року №13700/3та від 08.08.2017 року № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення на попередні періоди немає.

Відповідач 2 вказує на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Поряд з цим, відповідач 2 зазначив, що відповідно до абз. 3 ст. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже з позиції відповідача 2 розрахунок з військовослужбовцем має проводити та військова частина, з якої його було звільнено.

Військова частина НОМЕР_2 вважає, що позивач звільнений з військової служби відповідачем 1, що підтверджується копією наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 23.12.2020 № 372.

Отже, оскільки останнім місцем проходження військової служби позивачем є Військова частина НОМЕР_1 , то на день виключення зі списків особового складу саме відповідач 1 мав провести розрахунок з позивачем за всіма видами грошового забезпечення, що підлягали виплаті йому на момент звільнення, у тому числі індексації.

Таким чином Військова частина НОМЕР_2 не вважає себе належним відповідачем.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2020 року № 105, майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 лютого 2020 року № 20 на посаду заступника командиру бригади з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види грошового забезпечення з 13.04.2020 року.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2023 року № 692/943 позивач проходив військову службу в означеній частині в період з 13.04.2020 року по 23.12.2020 року.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2020 року № 372, позивача у зв`язку зі звільненням з військової служби виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

При цьому з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2020 року № 372 суд встановив, що відповідач 1 виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за період з 2015 по 2020 роки, тобто за весь час військової служби, у тому числі і у Військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 № 48 від 23.01.2021 року за підписом начальника штабу першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 проходів військову службу з 27.11.2014 року по 23.12.2020 року у Військовій частині НОМЕР_1 та знаходився на фінансовому забезпеченні, довідка скріплена печаткою Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 № 799 від 30.11.2020 року, з підписом ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_1 з 23.10.2015 року по 12.04.2020 року перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно довідки № б/н та б/д за підписом начальника штабу першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 21.09.2015 року по 18.02.2020 року на посаді заступника командира батальйону з тилу начальника тилу 90 окремого аеромобільного батальйону НОМЕР_7 окремої аеромобільної бригади високо мобільних десантних військ ЗСУ ВОС-2301003 м. Костянтинівка Донецької області, з 18.02.2020 року по 25.06.2020 року на посаді заступника командира батальйону з тилу начальника тилу НОМЕР_7 окремої аеромобільної бригади ДШВ ЗСУ ВОС-7001003 м. Краматорськ Донецької області, з 25.06.2020 року по 23.12.2020 року на посаді начальника тилу-заступника начальника логістики НОМЕР_7 окремої аеромобільної бригади ДШВ ЗСУ ВОС-7001002 м. Краматорськ Донецької області.

В додаткових письмових поясненнях відповідач 1 зазначив, що позивач проходив військову службу за контрактом у підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 у період з 27.11.2014 по 13.04.2020, що підтверджується відповідними витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), які також наявні в матеріалах справи. Окрім того, у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 є окремі військові частини, в одній з таких у спірний період проходив військову службу позивач (військова частина НОМЕР_2 ), водночас, військова частина НОМЕР_2 є окремою юридичною особою, яка має свою юридичну адресу, рахунок, печатку тощо, відповідно самостійно здійснює нарахування грошового забезпечення, до якого входить і оспорюваний вид виплати.

Також відповідач 1 зазначив, що назви підрозділів Збройних Сил України можуть бути за відкритими найменуваннями (наприклад: 90 окремий аеромобільний батальйон 81 окремої аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України) та умовними найменуваннями (наприклад: військова частина НОМЕР_2 ), тобто два приклади найменувань це одне і те саме, але у відкритому найменуванні зазначається ступінь підпорядкованості аж до Збройних Сил України. Командуванням військової частини НОМЕР_1 вірно зазначено посаду позивача за час проходження військової служби у спірний період згідно відкритого найменування штатного розпису. Згідно наданої довідки позивач перебував на посаді заступника командира батальйону з тилу начальника тилу 90 окремого аеромобільного батальйону 81 окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ ЗСУ (заступник командира батальйону з тилу - начальник тилу військової частини НОМЕР_2 ).

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо невизначення базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення місяця прийняття позивача на роботу, а не місяця підвищення тарифних ставок (окладів), а також невиплата індексації грошового забезпечення не в повному обсязі не заперечуються відповідачами, отже не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Спірним є питання ким з відповідачів у спірний період мала нараховуватись та виплачуватись позивачу індексація грошового забезпечення.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Абзацом другим частини третьої статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі - Закон № 1282-ХІІ).

Зокрема, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, положеннями статті 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Крім того, положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, наявні підстави вважати, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Так, положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Згідно ст.ст. 16, 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-III держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Системний аналіз зазначених норм вказує на те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер.

Поряд з цим, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20.

Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

В рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17.03.2004 по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Щодо застосування січня 2008 року в якості базового місяця для визначення індексу споживчих цін при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року суд зазначає наступне.

Згідно п. 10-1 Порядку № 1078, у редакції, чинній до 15.12.2015, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Згодом, Порядок № 1078 доповнено пунктом 10-2 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 526 від 13.06.2012, яка діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015.

Пункт 10-2 Порядку № 1078 (в редакції від 15.12.2015) встановлює, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Тож, з 15.12.2015 положення пункту 10-2 Порядку № 1078 застосовуються до новоприйнятих працівників.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що з 15.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 400/3826/21 від 23 березня 2023 року, згідно якої «Порядок проведення індексації грошових доходів населення у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації всіх працівників.

Для проведення індексації з 1 грудня 2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.

Місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таке визначення цього поняття висновується із системного тлумачення пункту 5 Порядку №1078 у редакції, яка була запроваджена з 1 грудня 2015 року.

Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож з 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.

Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.

Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця з 1 грудня 2015 року не прив`язаний до місяця прийняття (виходу) на військову службу.

Відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені, зокрема, Додатками № 1-7 до Постанови №1294.

01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова № 704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року місяцем підвищення доходу для обчислення індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року.

Позиція суду в спірних правовідносинах також кореспондує висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 року по справі № 120/313/20-а, в якій колегія суддів зазначила, що Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17) та додатково зауважив, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця, отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Такий висновок суду також кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі №420/3593/20, відносно тлумачення у подібних правовідносинах пунктів 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення при розв`язанні питання про місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

Водночас, в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 року по справі № 120/313/20-а, в якій колегія суддів зазначила, що Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17) та додатково зауважив, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця, отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений місяць підвищення доходу. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, в якій суд зазначив, що на основі усталеної практики тлумачення поняття дискреційних повноважень та з огляду на об`єкти, підстави й умови для проведення індексації, що встановлені статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пунктами 1-1, 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, повноваження військової частини стосовно визначення січня 2008 року місяцем підвищення доходу особи, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення не є дискреційними.

Щодо визначення військової частини, на яку має бути покладений обов`язок щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача у спірний період суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 зазначив, що індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачував через відсутність відповідного фінансування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Положення № 1153/2008).

Пунктами 6, 7 Положення № 1153/2008 визначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Ураховуючи викладене, переведення військовослужбовця з одної військової частини до іншої не є закінченням військової служби в розумінні Закону № 2232-XII та Положення № 1153/2008.

Відповідно до п/п. «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, на підстави якого позивача звільнено з військової служби, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: […] під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): […] к) які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду […].

Згідно п.п. 241, 242 Положення № 1153/2008, військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Виходячи з системного тлумачення викладених норм, днем закінчення проходження позивачем військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2020 року № 372, позивача у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення. Тобто, до моменту прийняття означеного наказу останній вважається таким, що проходить військову службу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, від 22 червня 2023 року у справі № 240/9951/19, від 13 квітня 2023 року у справі №380/404/20 та від 10 грудня 2020 року у справі №810/2184/16 та є застосовною до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме відповідач 1 мав здійснити повний розрахунок з позивачем за всіма видами грошового забезпечення.

Натомість на звернення позивача відповідач 1 листом від 20 лютого 2023 року № 692/943 відмовив позивачу у виплаті індексації грошового забезпечення за спірний період, оскільки позивач проходив військову службу в означеній частині тільки в період з 13.04.2020 року по 23.12.2020 року.

Така позиція відповідача 1 суперечить приписам п.п. 7, 242 Положення № 1153/2008, тому бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є протиправною.

При цьому суд звертає увагу відповідача 1, що протиправною є бездіяльність щодо невиплати позивачу належних йому сум індексації грошового забезпечення, що виникла на день звільнення позивача з військової служби та після відмови у її виплаті за зверненням позивача, а не на момент проходження позивачем військової служби у спірний період у іншій частині.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що саме на відповідача 1 має бути покладений обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача на отримання індексації грошового забезпечення у належному розмірі.

Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність встановленого судом способу захисту порушеного права позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) та Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосування базового місяця січень 2008 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 25 вересня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко