Справа № 160/5710/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/5710/23
Суддя І інстанції Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Інспектора з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журби Дарії Сергіївни про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журби Дар`ї Сергіївни щодо тимчасового затримання та евакуації автомобіля NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 01.03.2023 року.

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог, а також про стягнення з відповідача-1 на користь позивача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю дій інспектора з паркування щодо тимчасового затримання та евакуації автомобіля NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки водій до евакувації транспортного засобу був на місці і міг усунути виявлене порушення ПДР, що в силу положень п.7 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання», затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 року №990, забороняє тимчасове затримання такого транспортного засобу.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 01.03.2023 року інспектор з паркування виявив адміністративне правопорушення та після встановлення відповідальної особи виніс постанову про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2023 року серії ІД № 01140412 згідно із ч. 5 ст. 279-1, статтями 283, 284 КУпАП.

01.03.2023 року інспектор з паркування здійснив тимчасове затримання транспортного засобу Nissan д.н.з НОМЕР_1 01.03.2023 року шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 7.

ОСОБА_1 відповідно до повідомлення до постанови серії 01.03.2023 року серії ІД № 01140412 сплатив штраф у розмірі 340 грн, 2230,00 грн за послуги з евакуації транспортного засобу та 144,00 грн за послуги зі зберігання транспортного засобу, що підтверджується копіями квитанцій від 01.03.2023 року, які наявні в матеріалах справи.

Позивач, вважаючи дії головного спеціаліста інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик автомобіля протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно зі ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме, ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

З огляду на вказані норми закону, скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, дає право інспектору з паркування вчинити заходи з тимчасового затримання транспортного засобу.

Разом з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що таке право має бути реалізовано відповідно до Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 14.11.2018 № 990 (Далі Порядок №990).

За приписами названого Порядку для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку інспектор з паркування викликає евакуатор.

Після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.

Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.

Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.7 Порядку №990 у разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, інспектор з паркування складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, а якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, інспектор з паркування не складає зазначений акт і не здійснює тимчасове затримання транспортного засобу, але виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що тимчасове затримання транспортного засобу не може вважатися законним, якщо: інспектором з паркування не складено відповідний акт або складений акт не відповідає вимогам Порядку № 990, зокрема: не підписаний інспектором з паркування, особою, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та двома понятими; у разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення можливо усунути на місці в максимально короткий строк.

З наданого позивачем відеозапису вбачається, що до початку тимчасового затримання транспортного засобу NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 та його завантаження на евакуатор, водій був присутній і міг усунути вчинене ним правопорушення у максимально короткий строк.

За таких обставин, дії Інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журби Дар`ї Сергіївни щодо тимчасового затримання та евакуації автомобіля NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 є протиправними.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У ситуації, що розглядається, позивачем було укладено з адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною договір про надання правової допомоги від 08 березня 2023 року.

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу із захисту його інтересів у судовому порядку в суді пе6ршої інстанції з визнання протиправних дій з евакуації транспортного засобу клієнта Nissan, що сталась 01.03.2023 року у м. Дніпрі, в районі площі Троїцької.

Пунктом 3.1. цього договору передбачено, що гонорар адвоката складається з наступних замовлених клієнтом послуг:

- консультація клієнта 500 грн.;

- аналіз документів, доказів 500 грн;

- складання заяви по суті спору 3500 грн./документ;

- складання процесуальних заяв 1000 грн./документ.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано копію акту виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року, а також копію квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 08.03.2023 року.

Так, акту виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року, адвокат надав такі послуги:

- консультування клієнта щодо його порушених прав 500 грн.

- аналіз документів, доказів 500 грн.;

- складання заяви по суті спору позовної заяви 3500 грн.;

- складання заяви по суті спору відповіді на відзив 3500 грн.

ВСЬОГО 8000 грн.

Окрім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем було надано копію акту виконаних робіт №2 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року, а також копію квитанції до прибуткового касового ордера №35 від 28.06.2023 року.

Так, акту виконаних робіт №2 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року, адвокат надав такі послуги:

- консультування клієнта щодо його порушених прав 500 грн.

- складання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року 3500 грн.;

ВСЬОГО 4000 грн.

Колегія суддів ретельно проаналізувавши надані позивачем документи, на підтвердження понесених судових витрат виходить із наступного.

Заявлені до стягнення з відповідача-1 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до акту виконаних робіт №2 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року не підлягають відшкодуванню, оскільки п.1 договору акту виконаних робіт №2 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року не передбачає надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, заявлені до стягнення з відповідача-1 судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, відповідно до акту виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 08.03.2023 року є неспівмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, складності справи, кількості нормативно-правових документів необхідних для складання процесуальних документів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до 500 грн.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн., та за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40.

Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору на суму 2684 грн, та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу які понесені ОСОБА_1 , підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журби Дар`ї Сергіївни щодо тимчасового затримання та евакуації автомобіля NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 01.03.2023 року.

Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанову складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя С.М. Іванов