Справа № 160/15536/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 01.08.1985 року по 27.09.1990 рік, з 14.07.1994 року по 27.08.1996 рік та призначити їй пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 21.02.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1985 р. по 27.09.1990 р. та з 14.07.1994 р. по 27.08.1996 р. відповідач-2 зазначає, що в наказах про звільнення містяться виправлення у трудовій книжці позивача та не внесені зміни, що є підставою для не зарахування вищезазначених періодів. Разом з тим, позивачем надана оновлена довідка №32 від 21.04.2023 р. якою зазначено, що ОСОБА_2 , дійсно була прийнята на посаду старшого юрисконсульта райспоживспілки з 01.08.1985 р. (розпорядження №58 від 01.08.1985 р.) та звільнена з 27.04.1990 р. (розпорядження №18 від 27.04.1990 р). Проте зазначає, що довідка від 21.04.2023 р. №32 не надавалася Головному управлінню ПФУ в Дніпропетровській області та не враховувалась при прийнятті рішення. Відповідач-2 також зазначив, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Зважаючи на викладене, відповідач-2 також просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 10.02.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж роботи позивача становить - 26 років 03 місяці 15 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.08.1985 р. по 27.09.1990 р., з 14.07.1994 р. по 27.08.1996 р. відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 р., оскільки в наказах про звільнення міститься виправлення, зміни не внесені, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 від 29.07.1993 року. Для зарахування вищевказаних періодів необхідно надати уточнюючі довідки визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637. Не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.09.1985 р. по 27.04.1990 р., згідно із довідкою №10-05/292 від 01.02.2022 р., виданої Рокитнівською селищною радою, оскільки довідка не завірена печаткою та містить розбіжності в періоді роботи з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 р. Посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не надано. Працює. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 25 років.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-IV.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-XII (далі - Закон №796-XII).
Відповідно до ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Згідно із п.13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 р. протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.
Так, відповідно до довідки Рокитнівської селищної ради від 01.02.2022 р. №10-05/292 позивач працювала у Рокитнівській райспоживспілці юрист-консультантом, з 01.09.1985 року (розпорядження №58 від 01.09.1985 року) по 27.04.1990 року (розпорядження №18 від 27.04.1990 року), яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Територія Рокитнівської селищної ради відноситься до зони добровільного відселення (категорія 3) згідно із Законом №796-ХІІ.
В свою чергу відповідач відмовляючи у призначенні пенсії позивачу зазначив, що не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.09.1985 р. по 27.04.1990 р., згідно із довідкою №10-05/292 від 01.02.2022 р., виданої Рокитнівською селищною радою, оскільки довідка не завірена печаткою та містить розбіжності в періоді роботи з її трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 р.
Так відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 року, позивач у вказаний період працювала:
запис №1: 01.08.1985 р. Рокитнівська райспоживспілка, прийнято на посаду юрисконсульта, розп. №57 від 01.08.1985 р.;
запис №2: 27.09.1990 р. звільнена, розп. №18 від 27.09.1990 року.
Наданою до суду довідкою Рокитнівською районною спілкою споживчих товариств від 21.04.2023 року №32 підтверджується, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого юрист-консульта райспоживспілки з 01.08.1985 року по 27.04.1990 року.
Отже, судом встановлено до позивач у спірний період дійсно працювала у Рокитнівській райспоживспілці юрист-консультом.
Разом з тим, щодо посилань відповідача-1 про не надання посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд зазначає наступне.
Перелік необхідних документів для призначення пенсії передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1.
В свою чергу, згідно із п.п."ґ" п.7 вищезазначеного Порядку, для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до заяви додаються наступні документи, що підтверджують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
З аналізу зазначених норм вбачається, що підставою для призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є додані до заяви посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка за формою №122 (довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) або посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до відповідача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи відсутність посвідчення, що підтверджує віднесення позивача до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, або до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд дійшов висновку, що норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не поширюються на позивача, а тому відповідно до положень цього Закону вона не набула права на призначення пенсії із застосуванням норм ст.55 цього Закону.
Таким чином, в задоволені позовних вимог позивачу в цій частині слід відмовити, що є наслідком для відмови у задоволенні позовних вимог про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 21.02.2023 року.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.08.1985 р. по 27.09.1990 р., з 14.07.1994 р. по 27.08.1996 р., оскільки в наказах про звільнення міститься виправлення, суд зазначає таке.
В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова КМУ №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 року, позивач у вказаний період працювала:
Запис №5: 14.07.1994 р. прийнята ТОВ "Вектор" юрисконсультом-економістом, наказ №27 від 15.07.1994 р.
Запис №6: 27.08.1996 р. звільнена, наказ №12 від 28.08.1996 року (виправленому вірити підпис, печатка).
Відповідач-1 зазначає, що в наказах про звільнення міститься виправлення, а зміни не внесені, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 від 29.07.1993 року.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.
Наданими довідками №10-05/292 від 01.02.2022 року та №32 від 21.04.2023 року підтверджується робота позивача саме з 01.08.1985 року по 27.04.1990 року.
В свою чергу щодо виправлення в наказі №12 від 28.08.1996 року, запис №6, то в трудовій книжці наявний запис "виправленому вірити" підпис та печатка.
Так, вимоги щодо ведення трудової книжки та оформлення записів в ній, визначені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (далі - Інструкція №58).
У пункті 2.4 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення та ін. виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана зробити працівникові в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 27.04.1993 р. №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не впливають на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.
Таким чином, допущені роботодавцями помилки в належному оформленні записів у трудовій книжці, не можуть слугувати підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.
У постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Таким чином враховуючи, що довідкою від 21.04.2023 року №32 підтверджується період роботи саме з 01.08.1985 року по 27.04.1990 року суд вважає за необхідне зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача, а також період роботи з 14.07.1994 року по 27.08.1996 року, які також підтверджується її записами в трудовій книжці.
За таких обставин, відповідачем-1 неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, а тому її порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення Головного управління ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні їй пенсії.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22 Головне управління ПФУ в Житомирській області, як структурний підрозділ, що визначений за принципом екстериторіальності, розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише направлення позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке прийняте відповідачем-1.
Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління ПФУ в Житомирській повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 10.02.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1985 р. по 27.04.1990 р. та з 14.07.1994 р. по 27.08.1996 р., та з урахуванням висновків суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог викладених до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки зазначеним управлінням не вчинялось будь-яких дій та не приймалось будь-яких рішень пов`язаних з розглядом заяви позивача від 10.02.2023 р., а отже права позивача Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області не порушені.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 429,44 грн. (858,88 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.02.2023 р., зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1985 р. по 27.04.1990 р. та з 14.07.1994 р. по 27.08.1996 р., та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма