Справа № 420/11378/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» до Одеської митниці про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригуванням митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» (далі - позивач) до Одеської митниці (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № /2023/000007/2 від 21.01.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № /2023/000011/2 від 06.02.2023 року;

- стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» судові витрати у розмірі 40 377,54 грн., в тому числі: судовий збір у розмірі 25377,54 грн., витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.05.2022 року між SAFIR TUZ GIDA MAD.PAZ.NAK.INS.IHR.SAN ve TIC. A.S. та ТОВ «ТПО АРІСТА» укладено контракт №4, відповідно до якого продавець - SAFIR TUZ GIDA MAD.PAZ.NAK.INS.IHR.SAN ve TIC. A.S зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець - ТОВ «ТПО АРІСТА» прийняти та оплатити товар, що зазначений у Додатках до даного Контракту. Відповідно до п. 2.1 контракту №4 від 30.05.2022 асортимент, номенклатура товару та його кількість, які Продавець зобов`язується поставити Покупцю, визначені окремо у Додатках, які є невід`ємною частиною Контракту.

З метою митного оформлення товару, поставленого за Додатковою угодою до Додатку №6 від 06.01.2023 до Контракту №4 від 30.05.2022 року: сіль таблетована, сіль харчова, сіль протиожеледна дорожня, позивач, керуючись ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, подав до Одеської митниці:

- електронну митну декларацію №23UA40U7 від 20.01.2023 року (далі - ЕМД-1) та документи, що підтверджують митну вартість товарів (солі для промислового використання/солі таблетованої, харчової рафінованої солі нейодованої) і обраний перший (основний) метод її визначення (далі - ЕМД1);

- електронну митну декларацію №23UA55U6 від 06.02.2023 року (далі - ЕМД-2) та документи, що підтверджують митну вартість товарів (солі для використання, як агента проти обмерзання взимку - протиожеледної дорожньої солі) і обраний перший (основний) метод її визначення (далі - ЕМД2).

Отримавши запити відповідача щодо надання додаткових документів, митний брокер позивача ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» подав відповідачу листи від 21.01.2023 №2101-1 (до ЕМД-1) та від 06.02.2023 №0602-1 (до ЕМД-2), у яких навів аргументи, що спростовували висновки, які містились у запиті, а також надав додаткові документи.

Разом з тим, відповідачем, в порушення приписів МК України за результатами митного оформлення ЕМД1 відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року та рішення про коригування митної вартості №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року, та за результатами митного оформлення ЕМД2 відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року та рішення про коригування митної вартості №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року.

Позивач зазначає, що надані позивачем для митного оформлення товару документи відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 МК України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні саме митної вартості товару, та підтверджують митну вартість товару, задекларовану позивачем у митних деклараціях ЕМД-1 та ЕМД-2. Під час митного оформлення позивачем були заявлені повні та достовірні відомості про митну вартість товарів, а тому у відповідача були відсутні підстави для її коригування і відмови у митному оформлені товару, а також у застосуванні другорядного методу визначення митної вартості товарів.

З метою завершення митного оформлення та випуску товарів у вільний обіг, позивачем подано до Одеської митниці митні декларації №23UA62U8 і №23UA73U4, до яких додані ті ж документи, що і до декларацій ЕМД-1 і ЕМД-2 та оскаржувані рішення про коригування митної вартості, що передбачають доплату митних платежів.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача, вважаючи їх протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 23.05.2023 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: належним чином завірені копії документів доданих до позову.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 23.05.2023 року.

Ухвалою від 05.06.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/11378/23 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 05.07.2023 року.

21.06.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Так, відповідач зазначив, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товарів до Одеської митниці подано митні декларації №23UA40U7 від 20.01.2023 року та №23UA55U6 від 06.02.2023 року. Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларанта було повідомлено про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Агентом з митного оформлення ТОВ «Інтер Транс Лоджистік» листами від 21.01.2023 № 2101-1 та від 06.02.2023 № 0602-1, повідомлено митний орган, що більше документів подаватись не буде. При цьому, зазначеним вище листом не спростовано усі виявлені розбіжності.

Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з (МД) № 23UA40U7 від 20.01.2023, (МД) № 23UA55U6 від 06.02.2023 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю № UA500370/2023/000019 від 21.01.2023, № UA500370/2023/000032 від 06.02.2023. Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України, митним органом повідомлено декларанта, що митну вартість товарів, заявлених до митного оформлення за (МД) № 23UA40U7 від 20.01.2023, (МД) № 23UA55U6 від 06.02.2023, буде скориговано.

Послідовно розглядаючи обмеження щодо застосування наступних методів визначення митної вартості товарів, які наведені у ст.ст. 59- 63 Митного кодексу України, обрано метод визначення митної вартості - другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод (метод 2 ґ). Щодо товарів, поданих до митного оформлення за (МД) № 23UA40U7 від 20.01.2023 - з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України з урахуванням опису, фізичних характеристик, даних щодо виробника товару та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів митне оформлення яких вже здійснено є більшим: по товару № 1 «Сіль для промислового використання, сіль таблетована / Tablet salt - 9000 мішків по 25 кг-нетто, розфасовані у 180 біг-бегів (по 1250 кг-нетто/ 1254 кгбрутто), вміст NaCl - 99,70%. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC A.S. Країна виробництва: TR Туреччина» складає 0,301 дол. США/кг (МД від 19.10.2022 № UA500370/2022/005629, МД від 19.01.2023 № UA500370/2023/000391) ніж заявлено декларантом 0,1941 дол.США/кг нетто; по товару № 2 «Сіль придатна для споживання людьми, вироблена з кам`яної солі: рафінована сіль харчова (не йодована) / PDV Ind. food grade salt - 12000 мішків по 25 кг-нетто, розфасовані у 240 біг-бегів, вміст NaCl - 99,85%. Дата виробництва 11.2022р., строк придатності - 4 роки. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC A.S. Країна виробництва: TR Туреччина» складає 0,301 дол. США/кг (МД від 07.10.2022 № UA500490/2022/008742, від 19.10.2022 № UA500370/2022/005617) ніж заявлено декларантом 0,1741 дол.США/ кг нетто. Щодо товарів, поданих до митного оформлення за (МД) № 23UA55U6 від 06.02.2023 - з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України з урахуванням опису, фізичних характеристик, даних щодо виробника товару та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено є більшим: по товару № 1 «Сіль для використання, як агент проти обмерзання взимку - протиожеледна дорожня сіль / De-icing road salt - 19 слінг-бегів (по 1258,30 кг-нетто/ 1259,88 кг-брутто). Показники, відповідно до сертифікату якості: розміри часток: 0- 2мм - 20%, 2-4мм - 70%, 4-6мм - 10%; вміст NaCl - 97,70%. Використовується дорожня сіль для сповільнення утворення льоду, шляхом розкидання по дорогах снігоочисними машинами або самоскидами. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC AS Країна виробництва: TR Туреччина» складає 0,301 дол. США/кг (МД від 30.10.2022 № UA500500/2022/039575, МД від 03.11.2022 №UA408020/2022/052145, МД від 26.12.2022 №UA110130/2022/024168) ніж заявлено декларантом 0,0989 дол.США/кг нетто.

У рішеннях про коригування митної вартості № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

Відповідно до положень частини 6 статті 54, статті 256 Митного кодексу України Одеською митницею були видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000019 від 21.01.2023, № UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Також відповідачем зазначено, що відповідно до вимог Митного кодексу України право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або до суду виникає у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів. Однак, як свідчать фактичні обставини справи, товар, який надійшов на адресу позивача за (МД) № 23UA40U7 від 20.01.2023, було випущено у вільний обіг за МД № 23UA55U7 від 21.01.2023. При цьому, після винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, при поданні до митного оформлення МД № 23UA55U7 від 21.01.2023, декларантом самостійно обрано 6-й метод визначення митної вартості без застосування положень ст. 55 Митного кодексу України. Товар, який надійшов на адресу позивача за (МД) № 23UA55U6 від 06.02.2023, було випущено у вільний обіг за МД № 23UA65U0 від 07.02.2023. Після винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023, при поданні до митного оформлення МД № 23UA65U0 від 07.02.2023, декларантом самостійно обрано 6-й метод визначення митної вартості без застосування положень ст. 55 Митного кодексу України. За загальним правилом подання митної декларації після врегулювання питання щодо правильності визначення митними органами митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, означає відсутність спору щодо цього питання. Водночас подальше декларування відповідним суб`єктом митної вартості товару в розмірі, визначеному митним органом, може бути підставою для її перегляду тільки за умови наявності обґрунтованих сумнівів щодо дотримання суб`єктом владних повноважень законодавства з питань митної справи при визначенні розміру цієї митної вартості. Фактично позивач, подавши декларації МД № 23UA55U7 від 21.01.2023, МД № 23UA65U0 від 07.02.2023, погодився із визначеною Одеською митницею митною вартістю товарів. Таким чином, декларант виявив згоду із рішеннями митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023, в результаті чого подав до митного оформлення МД № 23UA55U7 від 21.01.2023, МД № 23UA65U0 від 07.02.2023, за якими товари було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою декларантом митною вартістю. Отже, за МД № 23UA55U7 від 21.01.2023, МД № 23UA65U0 від 07.02.2023 декларант відповідно до положень ст. 52 Митного кодексу України, виявивши згоду з рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023, самостійно заявив митну вартість та належним чином реалізував право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, виконавши умову щодо сплати митних платежів.

Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішень про коригування митної вартості товару № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000019 від 21.01.2023, № UA500370/2023/000032 від 06.02.2023, діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА».

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем зазначено, що у розрахунку суми судових витрат, які поніс відповідач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи № 420/11378/23 не обґрунтовано жодним чином заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи, складені у відповідності до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2023 року - 2684 гривні. Також статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено в 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6700 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 40,46 гривень. Таким чином, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. становить 5,58 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 1 січня 2023 року, або 2,23 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 370,73 годин роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., з урахуванням складності справи, є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності.

Також відповідач вказує, що оскільки Одеська митниця діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, вважаємо, що вимога позивача про покладення на Одеську митницю судових витрат суперечить ст. 139 КАС України.

Крім того, відповідачем зазначено,що оскаржувані позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення не приймалися Одеською митницею у відношенні товарів, поданих до митного оформлення за (МД) №23UA73U4 від 12.04.2023 року, МД № 23UA62U8 від 15.04.2023 року.

23.06.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Судове засідання призначене на 05.07.2023 року було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено на 09.08.2023 року.

07.07.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від Одеської митниці надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання призначене на 09.08.2023 року з`явилися представники учасників справи.

Ухвалою від 09.08.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу 420/11378/23 до судового розгляду на 30.08.2023 року.

Судове засідання, призначене на 30.08.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці та призначено судове засідання на 06.09.2023 року.

В судове засідання, призначене на 06.09.2023 року, з`явилися представники учасників справи.

У вступному слові представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у вступному слові заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиву на позовну заяву та запереченнях.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представників учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 06.09.2023 року, клопотання представників учасників справи задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30.05.2022 року між фірмою «SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN. VE TIC. A.S.» (Туреччина) (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТПО «АРІСТА» (покупець) укладено контракт №4, за умовами якого: 1.1. Продавець зобов`язується поставити та передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар, що зазначений окремо у Додатках до даного Контракту. 1.2. Продавець підтверджує, що Товар, який поставляється, належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або іншим способом забезпечення зобов`язань перед третіми особами чи державою. 2.1. Асортимент, номенклатура Товару та його кількість, які Продавець зобов`язується поставити Покупцю, визначені окремо у Додатках, які є невід`ємною частиною цього Контракту. 2.2. Якість Товару повинна відповідати стандартам заводу-виробника, а також підтверджуватися сертифікатами якості. Документи, що підтверджують якість Товару надаються Покупцю за вимогою. 4.1. Упаковка повинна забезпечувати збереження Товару від усякого роду пошкоджень при його транспортуванні будь-яким видом транспорту, перевантаженнях та належному зберіганні. 4.2. Вартість пакування входить до вартості Товару.

06 січня 2022 року позивач та постачальник уклади додаткову угоду до додатку № 6 від 19.10.2022 року до вказаного контракту.

З метою митного оформлення товарів позивачем для підтвердження їх митної вартості до Одеської митниці були подані електронні митні декларації №23UA40U7 від 20.01.2023 року (товар № 1 «Сіль для промислового використання, сіль таблетована / Tablet salt - 9000 мішків по 25 кг-нетто, розфасовані у 180 біг-бегів (по 1250 кг-нетто/ 1254 кгбрутто), вміст NaCl - 99,70%. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC A.S. Країна виробництва: TR Туреччина»; товар № 2 «Сіль придатна для споживання людьми, вироблена з кам`яної солі: рафінована сіль харчова (не йодована) / PDV Ind. food grade salt - 12000 мішків по 25 кг-нетто, розфасовані у 240 біг-бегів, вміст NaCl - 99,85%. Дата виробництва 11.2022р., строк придатності - 4 роки. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC A.S. Країна виробництва: TR Туреччина») та №23UA55U6 від 06.02.2023 року (товару № 1 «Сіль для використання, як агент проти обмерзання взимку - протиожеледна дорожня сіль / De-icing road salt - 19 слінг-бегів (по 1258,30 кг-нетто/ 1259,88 кг-брутто). Показники відповідно до сертифікату якості: розміри часток: 0- 2мм - 20%, 2-4мм - 70%, 4-6мм - 10%; вміст NaCl - 97,70%. Використовується дорожня сіль для сповільнення утворення льоду, шляхом розкидання по дорогах снігоочисними машинами або самоскидами. Торгівельна марка: SAFIR Виробник: SAFIR TUZ GIDA MAD. PAZ. NAK. INS. IHR. ITH. SAN VE TIC AS Країна виробництва: TR Туреччина»), у яких було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною контракту.

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав наступні документи:

1) по митній декларації №23UA40U7 від 20.01.2023 року: Пакувальний лист від 06.01.2023, Проформа інвойс №EX22-159 від 18.10.2022, Комерційний інвойс №ST0006 від 03.01.2023, Комерційний інвойс №ST0016 від 07.01.2023, Вантажна відомість від 06.01.2023, Навантажувальний документ №1004 від 19.01.2023, Платіжна інструкція в іноземній валюті №105 від 01.11.2022, Платіжна інструкція в іноземній валюті №2 від 05.01.2023, Платіжна інструкція в іноземній валюті №3 від 06.01.2023, Рахунок-фактура №01/050123 від 09.01.2023, Договір страхування №-10-50 від 06.01.2023, Додаткова угода від 30.12.2022, Додаткова угода до Додатку №6 від 06.01.2023, Додаток №6 від 19.10.2022, Контракт №4 від 30.05.2022, Договір про надання послуг митного брокера №АрК1210/1 від 12.10.2016, Договір №ARI-301222 від 30.12.2022, Генеральний акт №12 від 19.01.2023, Сертифікати якості від 06.01.2023, Коносамент №1 від 06.01.2023, Сертифікат про походження товару №V0584394 від 09.01.2023;

2) по митній декларації №23UA55U6 від 06.02.2023 року: Пакувальний лист від 06.01.2023, Проформа інвойс №EX22-159 від 18.10.2022, Комерційний інвойс №ST0006 від 03.01.2023, Комерційний інвойс №ST0016 від 07.01.2023, Вантажна відомість від 06.01.2023, Навантажувальний документ №1004 від 19.01.2023, Платіжна інструкція в іноземній валюті №105 від 01.11.2022, Платіжна інструкція в іноземній валюті №2 від 05.01.2023, Платіжна інструкція в іноземній валюті №3 від 06.01.2023, Рахунок-фактура №01/050123 від 09.01.2023, Договір страхування №-10-50 від 06.01.2023, Додаткова угода від 30.12.2022, Додаткова угода до Додатку №6 від 06.01.2023, Додаток №6 від 19.10.2022, Контракт №4 від 30.05.2022, Договір про надання послуг митного брокера №АрК1210/1 від 12.10.2016, Договір №ARI-301222 від 30.12.2022, Генеральний акт №12 від 19.01.2023, Сертифікати якості від 06.01.2023, Коносамент №1 від 21.01.2023, Сертифікат про походження товару №V0584399 від 21.01.2023.

За результатами митного оформлення відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року та №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року.

У рішенні про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року зазначено, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме:

1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п .4 контракту, товар доставляється в упаковці, яка повинна забезпечувати збереження товару. Проте у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

3) у наданому до митного оформлення коносаменті від 06.01.2023 № 1 містяться відомості щодо оплати фрахту за чартер партією за умови передоплати, проте у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо), відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

4) декларантом подано зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 30.05.2022 № 4, аркуші якого з першого по шостий не пронумеровані та не підписані іншою стороною договору, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки. Крім того, згідно п. 8.5 договору, у поданих товаросупровідних документах відсутній сертифікат аналізу. Останній аркуш контракту містить ознаки неодноразового сканування;

5) у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження від 09.01.2023 № V 0584394 невірно заповнено гр. 3 та не містяться посилання на інвойс, номер контракту, номер коносаменту або на іншого товаросупровідного документу, що стосується товару. Крім того, вказана кількість вантажу не дає змоги однозначно ідентифікувати партію товару;

6) у наданому до митного оформлення договорі про перевезення від 30.12.2022 № ARI-301222 відсутня нумерація сторінок та відсутні підписи сторін з третього по тринадцятий аркуші. Окрім того, наявний в гр. 44 МД договір про надання послуг митного брокера від 12.10.2016 № АрК1210/1 втратив чинність - діє до 31.12.2022.

У рішенні про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року зазначено, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме:

1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п. 4. контракту товар доставляється в упаковці, яка повинна забезпечувати збереження товару. Проте у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

3) у наданому до митного оформлення коносаменті від 06.01.2023 № 1 містяться відомості щодо оплати фрахту за чартер партією за умови передоплати, проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо), відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

4) декларантом подано зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 30.05.2022 № 4, аркуші якого з першого по шостий не пронумеровані та не підписані іншою стороною договору, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки. Крім того, згідно п. 8.5 договору, у поданих товаросупровідних документах відсутній сертифікат аналізу. Останній аркуш контракту містить ознаки неодноразового сканування;

5) у наданому до митного оформлення сертифікаті про походження від 21.01.2023 № V0584399 невірно заповнено гр. 3 та не містяться посилання на інвойс, номер контракту, номер коносаменту або на іншого товаросупровідного документу, що стосується товару. Крім того, вказана кількість вантажу не дає змоги однозначно ідентифікувати партію товару;

6) у наданому до митного оформлення договорі про перевезення від 30.12.2022 № ARI-301222 відсутня нумерація сторінок та відсутні підписи сторін з третього по тринадцятий аркуші.

Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ Одеська митниця зобов`язала декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації виробника товару; 4) висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листами від 21.01.2023 №2101-1 (до митної декларації №23UA40U7 від 20.01.2023 року) та від 06.02.2023 №0602-1 (до митної декларації №23UA55U6 від 06.02.2023 року), декларант надав пояснення, а також додаткові документи: Каталог товарів виробника, Виписку по рахунку позивача за 01.11.2022 р., Виписку по рахунку позивача за 05.01.2023 р., Виписку по рахунку позивача за 06.01.2023 р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №4 від 09.01.2023 р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №5 від 10.01.2023 р., Платіжне доручення №37 від 06.01.2023., E-FATURA від 07.01.2023 №ST0016, Лист ТПП Республіки Туреччина від 10.01.2023 р., Копію митної декларації країни відправлення від 04.01.2023 №23411500EX00000008.

Одеська митниця, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість другорядним - резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

На підставі прийнятих рішень про коригування митної вартості товару Одеська митниця видала позивачу картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року та №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року.

Товар, який надійшов за МД № 23UA40U7 від 20.01.2023, було випущено у вільний обіг за МД № 23UA55U7 від 21.01.2023.

Товар, який надійшов за МД № 23UA55U6 від 06.02.2023, було випущено у вільний обіг за МД № 23UA65U0 від 07.02.2023.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 цього МКУ.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА», відзив Одеської митниці, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 (далі - Правила №598).

Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

У разі відмови у митному оформленні також складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року (Розділ VIII).

Як було встановлено судом, позивачем було визначено митну вартість товару за основним методом за ціною контракту. Водночас, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частинами 1, 2 ст. 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Так, з оскаржених рішень про коригування митної вартості судом встановлено, що митний орган не застосував другого-п`ятого методів визначення митної вартості. Водночас, відповідач застосував шостий резервний метод і джерелом для коригування митної вартості слугував аналіз бази даних ЄАІС Держмитслужби України, зокрема митні декларації від 19.10.2022 № UA500370/2022/005629, від 19.01.2023 № UA500370/2023/000391 (товар 1, рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/000007/2 від 21.01.2023 року ), від 07.10.2022 № UA500490/2022/008742, від 19.10.2022 № UA500370/2022/005617 (товар 2, рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/000007/2 від 21.01.2023 року ), від 30.10.2022 № UA500500/2022/039575, від 03.11.2022 №UA408020/2022/052145, від 26.12.2022 №UA110130/2022/024168 (рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/000007/2 від 06.02.2023 року ).

З даного приводу суд зазначає, що відомості, які містяться в базах даних ЄАІС Держмитслужби України мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини з різноманітними контрагентами здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Верховним Судом було сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Крім того, згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статтей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів всупереч положенням п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України (крім номерів митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та зазначення що рівень такої вартості у неї у максимально наближений час з урахуванням вагових характеристик є більшим), не містить жодних належних обґрунтувань митного органу щодо зроблених коригувань, зокрема, умов поставки, комерційних умов подібних (аналогічних) товарів, та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладені вище обставини суд доходить висновку про недотримання митним органом вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованих товарів та визначення більшої митної вартості цих товарів за резервним методом.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Щодо посилань відповідача у рішеннях про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року та №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає.

Згідно п.4 контракту від 30.05.2022 року №4, витрати на пакування включені у вартість товару.

Таким чином, умовами контракту передбачено покладення таких витрат як на пакування, пакувальних матеріалів та транспортування саме на продавця.

Також, з матеріалів справи вбачається, що поставка товару здійснювалась на умовах FOB.

Відповідно до правил «Інкотермс 2010» за умов FOB (FREE ON BOARD) продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Крім цього, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митних декларацій поданих декларантом, зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Отже, з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак такі витрати не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Щодо посилання відповідача на відсутність даних про включення до ціни товару витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару.

Відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як витрати, понесені покупцем, на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Однак згідно з Додатком №6 від 19.10.2022 до контракту №4 від 30.05.2022, з урахуванням змін, внесених до його змісту Додатковою угодою від 06.01.2023 року, товар поставляється на умовах FOB Eregli, Туреччина.

Відповідно до п. А4 терміну FOB згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний поставити товар чи шляхом поміщення на борт судна, номінованого покупцем, у пункті навантаження, якщо такий є, зазначеним покупцем у назві порту відвантаження, або шляхом забезпечення надання поставленого таким чином товару.

Відповідно до пп. а п. А6 терміну FOB згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний сплатити всі витрати, що стосуються товару до його постачання відповідно до пункту А4, за винятком витрат, що оплачуються покупцем, як це передбачено у пункті Б6.

Враховуючи зазначене, у наданих для митного оформлення документах наявні докази того, що витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, понесені продавцем, а не позивачем, а тому при визначенні митної вартості товару вказані витрати не підлягали додаванню до ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари.

Щодо посилання відповідача на відсутність даних про фрахт на чартер.

До митного оформлення був наданий контракт №ARI-301222, укладений 30.12.2022 між ТОВ «Торгівельно-промислове об?єднання «АРІСТА» та судновласником - UNITED GLOBAL CARGO SERVICE LTD (UGCS).

Пунктом 42 вказаного контракту передбачено, що фрахт сплачується 100% протягом 2 банківських днів по фрахтовому інвойсу (разом з підписаним чартером усіма сторонами) після підписання/реалізації коносаментів «чисто на борту» та «фрахт передплачено», але у всякому разі до повного вивантаження.

Крім того до митного оформлення був наданий інвойс №01/050123 від 09.01.2023, виписаний UGCS на ім`я позивача, на оплату фрахту за контрактом №ARI-301222 від 30.12.2022 у сумі 153537,60 дол.США та «мертвого фрахту» (збитку судновласника за недозавантаження судна) у сумі 2462,40 дол.США, а разом 156000 дол. США.

З листами від 21.01.2023 №2101-1 (до митної декларації №23UA40U7 від 20.01.2023 року) та від 06.02.2023 №0602-1 (до митної декларації №23UA55U6 від 06.02.2023 року), декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 09.01.2023 №4 на суму 66000 дол. США; платіжну інструкцію в іноземній валюті від 09.01.2023 №5 на суму 90000 дол. США.

Таким чином відповідач на час ухвалення рішень про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 та №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 володів усією необхідною інформацією про фрахт на чартер.

Щодо посилання відповідача на те, що аркуші контракту №4 від 30.05.2022 не пронумеровані та не підписані іншою стороною договору, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки.

Відповідно до абз.13 ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічний договір (контракт) домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Згідно з ч. 2 ст.6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Таким чином, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку сторін за правочином вчинення дій щодо нумерації сторінок договору, проставляння підписів та печаток на кожній сторінці договору, який містить більше ніж одну сторінку. Таке оформлення договору є їх правом та вчинюється за обопільною домовленістю.

Разом з тим, зовнішньоекономічний договір (контракт) №4 від 30.05.2022 року, належним чином засвідчений підписами та печатками покупця та продавця у розділі 16 «Адреси та банківські реквізити сторін», що не дає сумнівів про дійсну наявність господарських правовідносин між контрагентами.

Виходячи з наведеного, відсутність на аркушах зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 30.05.2022 року з першого по шостий нумерації та підпису іншої сторони договору, не тягне за собою недійсності, неукладеності чи нікчемності такого договору, оскільки сторонами не встановлено обов`язковості нумерації сторінок договору та проставляння підписів та печаток на кожній сторінці договору, який містить більше ніж одну сторінку.

Згідно підпункту 29 п.5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 28.07.2020 № 107, підробка - створення (повністю або частково) документа, подібного на справжній/автентичний документ, з метою незаконного його використання як справжнього/автентичного документа.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 вказав, що підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

З наведеного слідує, що наявність слідів сканування контракту, а також відсутність нумерації його сторінок та підпису іншої сторони договору на кожній сторінці договору, не може свідчити про ознаки підробки вказаного документа.

Відтак, прийняття митним органом рішень про коригування митної вартості товарів з посиланням на відсутність нумерації та підпису іншої сторони договору на кожній сторінці наданого при митному оформлені договору, а також з посиланням на наявність слідів сканування контракту, суд вважає безпідставним.

Щодо відсутності у поданих товаросупровідних документах сертифікату аналізу передбаченого п. 8.5 договору, суд зазначає наступне.

Пунктом п. 8.5 контракту № 4 від 30.05.2022 року передбачено, що продавець зобов`язується видати перевізнику, серед інших документів, і сертифікат аналізу.

Сертифікат якості (сертифікат аналізу) - це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції виробника, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів.

Слід зазначити, що за нормами МК України сертифікат аналізу не є документом, що підтверджує митну вартість товарів.

Крім того рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить обґрунтування яким чином відсутність сертифікату аналізу вплинула на визначення митної вартості товару.

Позивачем до митного оформлення були надані сертифікати якості від 06.01.2023 року на товар, що був поставлений.

Враховуючи зазначене, відсутність у поданих товаросупровідних документах сертифікату аналізу не свідчить про невірність задекларованої позивачем митної вартість товару.

Щодо твердження відповідача про невірне заповнення сертифікатів походження.

Так, відповідач зазначає, що графа 3 сертифікату походження невірно заповнена. Однак не зазначає у чому саме полягає невірність заповнення вказаної графи сертифікату походження товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 МК України декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Частиною 8 ст. 43 МК України передбачено, що у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Згідно з ч. 9 ст. 43 МК України додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

У графі 3 сертифікату про походження товару №V0584399 від 21.01.2023 зазначено країну походження товару - Туреччина, що цілком відповідає дійсним обставинам справи та даним інших документів, наданих позивачем для митного оформлення, зокрема комерційному інвойсі №ST0006 від 03.01.2023, додатковому комерційному інвойсі №ST0016 від 07.01.2023. Таким чином у документах про походження товару до митної декларації №23UA55U6 від 06.02.2023 року відсутні будь-які розбіжності.

У графі 3 сертифікату про походження товару №V0584394 від 09.01.2023 дійсно допущено помилку щодо походження товару: у графі 3 зазначено країну походження - Україна, що є очевидною помилкою. Разом з тим у комерційному інвойсі №ST0006 від 03.01.2023, додатковому комерційному інвойсі №ST0016 від 07.01.2023, пакувальному листі від 06.01.2023, експортній митній декларації країни відправлення від 04.01.2023 №23411500EX00000008 зазначено, що товар походить з Туреччини. Таким чином наданими позивачем додатковими документами, на підставі ч.ч. 8, 9 ст. 43 МК України, усунуто розбіжність щодо країни походження товару.

Щодо твердження відповідача про те, що сертифікати походження не містять посилання на інвойс, номер контракту, номер коносаменту або іншого товаросупровідного документу, а вказана кількість вантажу не дає можливості однозначно ідентифікувати партію товару.

У графі 7 сертифікатів про походження товару №V0584399 від 21.01.2023 року та №V0584394 від 09.01.2023 року зазначено номер інвойсу №ST0016, який було надано до митного оформлення, що цілком спростовує дане твердження відповідача.

Крім того, керуючись ч. 6 ст. 43 МК України, позивач надав на підтвердження походження товару декларацію про походження товару, що міститься на комерційному інвойсі №ST0006 від 03.01.2023 року та додатковому комерційному інвойсі №ST0016 від 07.01.2023 року.

Також з листом від 21.01.2023 №2101-1 деларантом надало відповідачу копію листа ТПП Туреччини від 10.01.2023 року, який підтверджує видачу сертифікату походження саме за комерційним інвойсом №ST0006 від 03.01.2023 та додатковим комерційним інвойсом №ST0016 від 07.01.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 МК України сертифікат про походження товару це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Частинами 1-2 ст. 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

При цьому сертифікат про походження товару не є тим документом, який впливає на визначення митної вартості товару.

Щодо зауваження відповідача про те, що у договорі перевезення від 30.12.2022 №ARI-301222 відсутня нумерація сторінок та підписи сторін з третього по тринадцятий аркуші.

Чинне законодавство України не передбачає обов`язку нумерувати сторінки договорів та підписувати кожну сторінку договору, тому такі зауваження відповідача є безпідставними.

Договір від 30.12.2022 №ARI-301222 має пронумерований поділ на розділи, пункти та підпункти та визначені місця для підпису сторін. Нумерація розділів, пунктів і підпунктів у наданій копії договору є послідовною, а у місцях, які передбачені для підпису сторонами, містяться підписи та печатки сторін.

За таких обставин, відсутні підстави для сумнівів щодо дійсності поданої до митного оформлення договору від 30.12.2022 №ARI-301222.

Щодо зауваження відповідача про завершення строку дії договору про надання послуг митного брокера №АрК1210/1 від 12.10.2016 року.

Пунктом 7.1 Договору про надання послуг митного брокера №АрК1210/1 від 12.10.2016 року визначено, що якщо жодна зі сторін вказаного договору за 30 днів до завершення строку дії договору не повідомила іншу сторону у письмовому вигляді про розірвання договору, договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

З наведеного слідує, що у відповідача були відсутні підстави стверджувати про завершення строку дії договору про надання послуг митного брокера №АрК1210/1 від 12.10.2016 року.

Щодо посилань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, на те, що декларантом самостійно обрано 6-й метод визначення митної вартості без застосування положень ст. 55 Митного кодексу України, а тому відсутній спір, оскільки позивач, подавши декларації МД № 23UA55U7 від 21.01.2023, МД № 23UA65U0 від 07.02.2023, фактично погодився із визначеною Одеською митницею митною вартістю товарів, суд зазначає наступне.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, що передбачено статтею 55 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, зокрема щодо оскарження прийнятих митними органами рішень врегульовані положеннями Митного кодексу України.

За змістом частини першої статті 24 МК України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

- у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

При цьому пунктом 4 частини третьої статті 52 МК України надано право декларанту оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, серед іншого, інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно із частинами сьомою - десятою статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Частиною шостою статті 257 МК України визначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частин п`ятої і шостої статті 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ "Заповнення граф митної декларації" Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30 травня 2012 року (далі - Порядок №651), графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Графа 45 "Коригування" заповнюється у разі сплати митних платежів або застосування заходів забезпечення їх сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

У графі 45 "Коригування" зазначається у валюті України митна вартість товару, визначена Декларантом самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом.

Згідно з правилами заповнення графи 47 "Нарахування платежів" при оформленні митної декларації у разі прийняття рішення про коригування митної вартості товарів у випадку, передбаченому статтею 55 Митного кодексу України, відображення сум митних платежів здійснюється окремими рядками, а саме:

митні платежі, нараховані згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, що підлягають сплаті до державного бюджету;

митні платежі, нараховані згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

різниця між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною Декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, сплата якої забезпечується шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Графа 48 "Відстрочення платежів" заповнюється у випадках забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України, де зазначається кінцевий термін дії гарантії.

За змістом пункту 4.4 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 631 від 30 травня 2012 року (далі - Порядок №631), та частини одинадцятої статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З приписів наведених норм права слідує, що положення частини сьомої - десятої статті 55 МК України регламентовано дії декларанта з метою випуску товару у вільний обіг у випадку, якщо останній не згоден з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів та має намір подати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості. Так, у випадку визнання митним органом заявленої митної вартості в результаті розгляду додатково поданих декларантом документів та самостійного скасування рішення про коригування заявленої митної вартості, законодавець надає декларанту право на спрощений порядок повернення митним органом гарантійної суми, яка дорівнює різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (розділ Х МК України).

У випадку ж, якщо декларант не згоден із рішенням про коригування митної вартості, проте, не має наміру надавати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості (як позивач у даній справі), подання з метою випуску товару у вільний обіг нової митної декларації із зазначенням митної вартості товару у відкоригованому митним органом розмірі не суперечить приписам частини сьомої статті 55 МК України (враховуючи, що митні платежі в такому випадку сплачуються у розмірі згідно з відкоригованою митною вартістю) та в жодному разі саме по собі не може свідчити про згоду декларанта із скоригованою митним органом митною вартістю. З огляду на те, що частиною восьмою статті 55 МК України встановлено право, а не обов`язок декларанта на підтвердження заявленої митної вартості в позасудовому порядку, відмова декларанта від такого права та подання нової митної декларації зі сплатою митних платежів у встановленому митним органом розмірі без оформлення відповідної фінансової гарантії не може слугувати підставою для позбавлення його права на судове оскарження рішення про коригування митної вартості та є порушенням його права на справедливий суд, гарантованого, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 21 лютого 2020 року (справа №826/17123/18) Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Верховний Суд України у справах №21-160а15, №21-201а14, не ставлячи право позивача на судове оскарження рішення митного органу у залежність від способу сплати ним різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (подання нової митної декларації зі сплатою митних платежів у встановленому митним органом розмірі або оформлення відповідної фінансової гарантії відповідно до розділу X МК України), також зазначав, що у разі незгоди з рішенням чи дією митних органів з питань: перевірки достовірності документів, що підтверджують країну походження товару, який переміщується на митну територію України; визначення, призначення, заявлення, з`ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб`єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Таким чином, право декларанта на оскарження рішень, дій чи бездіяльності митного органу не поставлено законодавцем у залежність від того, яким чином декларант скористався правом на випуск товару у вільний обіг: шляхом сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, або шляхом сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та наданням гарантій у розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 МК України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом при ухваленні постанов від 15 квітня 2020 року у справі №1.380.2019.000468, від 27 квітня 2020 року у справі №140/804/19, від 2 лютого 2021 року у справі №520/4501/19, від 1 квітня 2021 року у справі №520/11303/19, від 27 травня 2021 року у справі №500/2632/19.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене вище свідчить про безпідставність доводів відповідача щодо неможливості судового оскарження рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у разі випуску товару у вільний обіг шляхом сплати декларантом митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом у такому рішенні.

На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товарів базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товарів за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року, №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року та карток відмов в прийнятті митих декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року, №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року необґрунтованими, а тому протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з даним позовом, сплачено судовий збір у розмірі 25377,54 грн., у тому числі за дві вимоги немайнового характеру - 4294,40 грн., та майнові вимоги - 21083,14 грн. (на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовано коефіцієнт 0,8).

При визначенні ціни позову суд враховує, що базою для розрахунку суми судового збору є різниця між митними платежами, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою контролюючим органом у відповідному рішенні, а не безпосередньо різниця між заявленою та скоригованою митною вартістю товару.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 січня 2020 року по справі №480/966/19 зазначив, що саме по собі збільшення митної вартості товарів у порівнянні із заявленими декларантом відомостями, не впливає на майновий стан позивача, оскільки саме пропорційне збільшення митних платежів, які необхідно сплатити за випуск товарів у вільний обіг може негативно вплинути на майновий стан декларанта у вигляді додатково сплаченого мита та податку на додану вартість.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 16.03.2020 у справі № 1.380.2019.001962 «при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні під. 1 п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні».

Тобто, з викладеного вбачається, що ціною позову у зазначеній категорії справ є грошовий вираз майнових вимог позивача, що є різницею митних платежів, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів.

В позовній заяві позивачем зазначена ціна позову в розмірі 1756928,01 грн.

Однак з ціною позову, визначеною позивачем, суд не може погодитись з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову була розрахована позивачем, як різниця митних платежів визначена у гр. 47 «подробиці розрахунків митних декларацій» митної декларації: - за ЕМД №23UA62U8 додаткові платежі склали 154 452,47 грн. + 1 575 415,23 грн.; - за ЕМД №23UA73U4 додаткові платежі склали 2 416,10 грн. + 24 644,21 грн.

Так, позивачем зазначено, що з метою завершення митного оформлення та випуску товарів у вільний обіг, позивачем подано до Одеської митниці митні декларації №23UA62U8 і №23UA73U4, до яких додані ті ж документи, що і до декларацій №23UA40U7 від 20.01.2023 року та №23UA55U6 від 06.02.2023 року, та оскаржувані рішення про коригування митної вартості, що передбачають доплату митних платежів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023року не приймалися у відношенні товарів, поданих до митного оформлення за митними деклараціями №23UA73U4 від 12.04.2023року та № 23UA62U8 від 15.04.2023 року.

Товар вказаний в митних деклараціях №23UA40U7 від 20.01.2023 року та №23UA55U6 від 06.02.2023 року, відносно якого були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року, № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000019 від 21.01.2023року, № UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року, було випущено у вільний обіг за митними деклараціями № 23UA55U7 від 21.01.2023року, № 23UA65U0 від 07.02.2023 року.

Отже, ціна позову розрахована позивачем є невірною.

Розмір різниці митних платежів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року склав 508850,09 грн. ((115575,06+1178865,61)-(70142,02+715448,55)).

Розмір різниці митних платежів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів № UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року склав 39578,96 грн. ((5263,11+53683,74)-(1729,28+17638,61)).

Враховуючи вищевикладене, саме сума 548429,05 грн. (508850,09+39578,96), яка складає різницю митних платежів, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом в оскаржуваних рішеннях, є ціною позову, з якої має бути обрахований належний до сплати судовий збір.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, встановлена ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Крім того, стосовно наявності у даних правовідносинах двох вимог: майнової вимоги (визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року та №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року) та немайнової вимоги (про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року та №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пункту 12 статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Враховуючи те, що наслідком прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товарів є прийняття картки відмови у прийнятті митної декларації, вимого щодо скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації є однією вимогою майнового характеру, оскільки вони є похідними.

Зазначена позиція підтверджується судової практикою Верховного Суду, а саме в постанові від 10 квітня 2020 року по справі 520/1634/19 Верховний Суд висловив наступну правову позицію. «Вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.».

Таким чином, ставка судового збору за подання вказаного позову майнового характеру в даному випадку становить 6581,15 грн. (548429,05х1,5%х0,8)

З огляду на викладене, позивачем при подачі позову здійснено помилково сплату судового збору в розмірі 18796,39 грн.(25377,54-6581,15).

Згідно з п. 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, суд роз`яснює позивачу про необхідність звернення до суду з клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору.

Враховуючи викладене, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 6581,15 грн. належить стягнути на його користь з відповідача.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, Суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 13.01.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» (замовник) та адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС» (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №02/01/23. Відповідно до п.п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах передбачених даним договором. Обсяг необхідної правової допомоги та її вартість узгоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору.

03.05.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» (замовник) та адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС» (виконавець) укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги №02/01/23 від 13.01.2023 року. Відповідно до п.п. 1, 2.1 додаткової угоди замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів замовника у судак першої та апеляційної інстанції у справі про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів Одеської митниці №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року, №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року та карток відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року,ь №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року. Сторони домовилися, що вартість послуг виконавця за даною додатковою угодою складає за представництво інтересів замовника у суді першої інстанції -15 000 грн.

Також, на підтвердження понесених судових витрат, представником позивача надано до суду:

- рахунок на оплату № 59 від 03.05.2023 року на суму 15000,00 грн. за послуги з оскарження рішень Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року, №UА500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року та карток відмови №UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року,ь №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року,за додатковою угодою № 2 від 03.05.2023 року до договору № 02/01/23 від 13.01.2023року;

- заключну виписку № 766 від 08.05.2023 року про сплату ТОВ «ТПО «АРІСТА» на користь адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС» 15000,00 грн. за представництво інтересів в суді згідно рах. № 59 від 03.05.2023 року.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

Разом з тим, у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Надані до суду документи на підтвердження понесених судових витрат з правової допомоги не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом під час надання правової допомоги при розгляді вказаної справи.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи представником позивача фактично були вчинені дії з підготовки та подання адміністративного позову та відповіді на відзив.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що вартість роботи по підготовці та поданні адміністративного позову та відповіді на відзив у вказаній справі становить 15000 грн. Дана адміністративна справи є типовою справою та така вартість не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи.

При цьому, суд враховує, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, що передбачає явку сторін (їх представників) у підготовче та судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду даної справи, представники позивача брали участь у одному підготовчому засіданні та одному судовому засіданні у справі.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» (вул. Дегтярівська,21, м. Київ, 04119, ) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригуванням митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500370/2023/000019 від 21.01.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500370/2023/000007/2 від 21.01.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500370/2023/000032 від 06.02.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500370/2023/000011/2 від 06.02.2023 року.

Стягнути з Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А, код ЄДРПОУ ВП 44005631) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» (вул. Дегтярівська, 21, м. Київ, 04119, ) судові витрати у розмірі 9581,15 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня 15 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21.09.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва