Справа № 420/19957/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати протиправною; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у загальному розмірі 53080,61 грн, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду за порушення трудового законодавства у розмірі 53080,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював на державній службі у структурних підрозділах Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 18.05.2015 по 22.02.2021. При звільненні із позивачем не було проведено остаточного розрахунку, у зв`язку із чим позивач був змушений звертатися за судовим захистом. На виконання судових рішень відповідачем здійснено виплати сум: 27653,72 грн (період затримки 273 дні); 191307,82 грн (період затримки 822 дні). Таким чином, загальна сума втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати складає 53080,61 грн. Крім того, порушення відповідачем трудових прав позивача завдало йому моральної шкоди, що призвело до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. В таких протиправних діях державного органу явно вбачається завдання позивачу моральної шкоду, що оцінюється ним не менше ніж 53080,61 грн (загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати). На переконання позивача, саме така сума в змозі якоюсь мірою компенсувати завдану моральну шкоду та моральні страждання позивача.

Ухвалою судді від 09.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

31.08.2023 до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що позивач не звертався до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III та Порядку №159, натомість, 10.01.2022 року звернувся із заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 прийнятого у справі № 420/12968/20 та виплати усіх належних виплат з урахуванням положень ст. 117 Кодексу законів про працю України, що стосується виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, спір щодо якого станом на теперішній час вирішується у касаційній інстанції. А отже, позивач передчасно звернувся до суду з цим позовом. Крім того, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

08.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою при звільненні відповідач не здійснив виплату позивачу всіх сум, що належить йому на день звільнення, в результаті чого він був вимушений звертатися до суду. 22.11.2021 на виконання рішення суду у справі №420/6712/21 відповідачем було сплачено на рахунок позивача винагороду державного виконавця (після відрахування всіх податків і зборів) у розмірі 22 261,24 грн. 14.07.2022 на виконання рішення суду у справі №420/12968/20 в порядку його примусового виконання, відповідачем було проведено остаточний розрахунок з позивачем, та здійснено виплату винагороди державного виконавця (після відрахування всіх податків і зборів) у розмірі 154 002,79 грн. Ці обставини визнаються відповідачем у відзиві, а отже не підлягають і спростуванню. Саме з цієї суми заробітної плати позивач і просить здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Управління - начальника вiддiлу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Наказом Міністерства юстиції України від 19.02.2021 позивача звільнено з займаної посади за взаємною згодою сторін з 22.02.2021.

З огляду на матеріали справи, обіймаючи посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивачем забезпечено виконання рішення, стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні в АСВП № 57142451, про стягнення з Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на користь стягувачів за виконавчими документами.

28.02.2020 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву про виплату винагороди.

Вказана заява перевірена та погоджена безпосереднім керівником, начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) видано Наказ від 14.04.2020 № 1919 «Про виплату винагороди ОСОБА_1 » у сумі 191 307,82 грн. за заявою про виплату винагороди від 28.02.2020.

Однак, за запитом про причини невиплати винагороди, листом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.11.2020 за вих. № 28011/03-07 повідомлено наступне:

Згідно роз`яснення щодо окремих норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 № 553-ІХ (Закон 553), частина 1 «Щодо обмеження заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ», та відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону 553 у квітні 2020 та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 (з 01.01.2020 - 4723 гривні). Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежувалась максимальним розміром 47 230 грн. на місяць незалежно від того, з якого фонду бюджету (загального чи спеціального) здійснювалась виплата заробітної плати працівникам установи. Беручи до уваги встановлені обмеження в усіх нарахуваннях, винагорода у сумі 191 307,87 грн. не нараховувалась та не виплачувалась.

Рішенням ООАС від 12.04.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди державного виконавця на підставі Наказу від 14.04.2020 № 1919 «Про виплату винагороди ОСОБА_1 » у сумі 191 307,82 гривень;

зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виплатити ОСОБА_1 , винагороду державного виконавця на підставі Наказу від 14.04.2020 № 1919 «Про виплату винагороди ОСОБА_1 » у сумі 191 307,82 гривень.

Крім того, 17.02.2021 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. на ім`я начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено заяву про виплату винагороди, яка 22.02.2021 погоджена начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєвим Ю.В. та заступником начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції-начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарев О.О..

17.02.2021 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. на ім`я начальника Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Одеси) складені заяви про виплату винагороди головному державному виконавцю вiддiлу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонову Д. К., по виконавчим провадженням за номерами в АСВП 61042276, 63029940 та 63495512.

Керівником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції погоджено заяви на виплату винагороди державному виконавцю та видано довідки щодо розподілу винагороди, що підлягають виплаті ОСОБА_1 на суми 15376, 96 грн., 7662,69 грн. та 4614,07 грн., що у загальному складає 27 653,72 грн.

Відповідно до службової записки на ім`я заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції-начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Олександру Чубареву провідного спеціалісту відділу організації та контролю за виконанням рішень Наталії Шевченко при опрацюванні заяв про виплату винагороди головному державному виконавцю вiддiлу примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонову Д. К. встановлені наступні порушення:

виконавче провадження за номером в АСВП 61042276 - державним виконавцем не в повному обсязі стягнуто борг згідно виконавчого документа, водночас, в заяві про виплату винагороди, в частині розрахунку розміру належної до виплати винагороди державним виконавцем зазначено про повне виконання виконавчого документу:

- виконавчі провадження за номерами в АСВП 61042276 га 63495512 в заявах про виплат винагороди невірно обраховано суму, що підлягає виплаті. Враховуючи вищевикладене, прошу визначитися з достатністю обґрунтованістю підстав для виплати винагороди за вищевказаному виконавчому провадженню.

Також провідним спеціалістом відділ організації та контролю за виконанням рішень ОСОБА_2 складено службову записку на ім`я в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олени Ткаченко складено службову записку, згідно якої зазначено, що підстав для виплати коштів по заявам про виплату винагороди по виконавчим провадженням за номерами в АСВП № 61042276 та № 63495512 не встановлено.

Листом від 23.02.20201 226/11-35-217 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Д.К., у зв`язку із встановленням наступних порушень: - виконавче провадження за номером в АСВП 61042276- державним виконавцем не в повному обсязі стягнуто борг згідно виконавчого документа, водночас, в заяві про виплату винагороди, в частині розрахунку розміру належної до виплати винагороди, державним виконавцем зазначено про повне виконання виконавчого документу: - виконавчі провадження за номерами в АСВП 61042276 та 63495512 - в заявах про виплату винагороди невірно обраховано суму, що підлягає виплаті. З урахуванням вищевикладеного. підстав для погодження вказаних заяв не встановлено.

Рішенням ООАС від 19.07.2021 по справі № 420/6712/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видати наказ та виплатити ОСОБА_1 винагороду у загальній сумі 27 653,72 грн. за довідками щодо розподілу винагороди від 22.02.2021 у виконавчих провадженнях № 61042276, 63029940, 6349551.

22.11.2021 на виконання рішення суду по справі № 420/6712/21 відповідачем було сплачено на рахунок позивача винагороду державного виконавця (після відрахування всіх податків і зборів) у розмірі 22 261,24 грн.

14.07.2022 на виконання рішення суду по справі № 420/12968/20 відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем та здійснено виплату винагороди державного виконавця в розмірі 154002,79 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 № 400/1172/22 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 по 14.07.2022 в розмірі 42095,93 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 по справі № 400/1172/22 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року змінено та викладено абзац 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 року по 13.07.2022 року включно (останній день затримки перед днем виплати) у розмірі 610782,70 грн. (шістсот десять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 70 копійок)».

Зокрема, судом було зазначено, що період затримки виплати належних позивачу сум при його звільнені складає - 505 календарні дні та обраховується з першого дня після остаточного звільнення з посади (23.02.2021) до дня остаточного розрахунку, тобто по - 13.07.2022 включно (останній день затримки перед днем виплати). Виходячи з цього, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає - 664327,50 грн (1315,50 грн х 505).

На виконання судових рішень виплата винагороди державного виконавця в розмірі 27653,72 грн була здійснена 22.11.2021 і позивач зазначає, що прострочення склало 273 дні, так як вказана сума підлягала виплаті не пізніше наступного дня після звільнення (23.02.2021).

За розрахунками позивача, період індексації (розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) слід розраховувати за березень-жовтень 2021, у зв`язку із чим сума компенсації складає 1335,67 грн.

Також 14.07.2022 була здійснена виплата винагороди державного виконавця в сумі 191307,82 грн. Зазначена виплата повинна була бути розпочата відповідачем одночасно з виплатою заробітної плати, тобто у квітні 2020 р., внаслідок чого період прострочення грошового зобов`язання становить 822 календарних дні. Зазначена виплата повинна була бути розпочата відповідачем (на підставі наказу від 14.04.2020 № 1919 «Про виплату винагороди ОСОБА_1 ») одночасно з виплатою заробітної плати, тобто у квітні 2020 р., згідно з п. 17 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМУ від 08.09.2016 № 643.

За розрахунками позивача, період індексації (розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) слід розраховувати за травень 2020 р. - червень 2022 р., у зв`язку із чим сума компенсації складає 51744,94 грн.

Зважаючи на те, що відповідач так і не здійснив виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також не здійснив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, завдав протиправною бездіяльністю моральних страждань, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Уряд прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тож основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як встановлено судом, 22.11.2021 на виконання рішення суду у справі №420/6712/21 відповідачем було сплачено на рахунок позивача винагороду державного виконавця (після відрахування всіх податків і зборів) у розмірі 22 261,24 грн.

14.07.2022 на виконання рішення суду у справі № 420/12968/20 в порядку його примусового виконання відповідачем було проведено остаточний розрахунок з позивачем, та здійснено виплату винагороди державного виконавця (після відрахування всіх податків і зборів) у розмірі 154 002,79 грн.

Зазначені обставини сторонами визнаються та не є спірними.

Втрата частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати дорівнює сумі після утримання податків і обов`язкових платежів х % коефіцієнту приросту споживчих цін за відповідний місяць.

Втрата частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати 22 261,24 грн (березень жовтень) складає: 1335,67 грн (1,017*1,007*1,013*1,001*0,998*1,012*1,009 (6%).

Втрата частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати 154002,79 грн (травень 2020 р. червень 2022 р.) складає: 51744,94 грн (1,003*1,002*0,994*0,998*1,005*1,010*1,013*1,009*1,013*1,010*1,017*1,007*1,013*1,002*1,001*0,998*1,012*1,009*1,008*1,006*1,013*1,016*1,045*1,031*1,027*1,031 (33,6%).

Таким чином, загальна сума втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати складає 53080,61 грн (1335,67 + 51744,94 ), у зв`язку із чим в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому суд враховує, що законодавство не ставить у залежність виплату компенсаційних втрат частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (ст. 116 КЗпП України) роботодавцем звільненому працівнику від окремого звернення такого працівника до роботодавця з цього приводу.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду за порушення трудового законодавства у розмірі 53080,61 грн, суд виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України.

Захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, шляхом їх поновлення, а має самостійне юридичне значення.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 Верховний Суд сформулював загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

Так, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (стаття 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року (справа №809/4025/14) та 21 серпня 2020 року (справа № 665/49/13-а) було підтримано рішення судів попередніх інстанцій в частині відшкодування моральної шкоди з урахуванням обставин справи, без надання відповідних доказів у вигляді довідок з медичних установ.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, дійсно могли спричинили душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли моральну шкоду.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, встановивши фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

На переконання суду, заявлений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості (не є співмірним до порушення), у зв`язку із чим вважає справедливим присудити суму в розмірі 1000 грн. При цьому, в судовому порядку встановлена неправомірна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні з державної служби всіх належних грошових сум, а їх подальша виплата відбулася на виконання судових рішень.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Дмитра Яворницького, буд.21-а, м. Дніпро, 49027; ) про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати протиправною.

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у загальному розмірі 53080,61 грн, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн (одна тисяча гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2943,41 грн (дві тисячі дев`ятсот сорок три грн 41 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк