Справа № 580/5296/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5296/22 Головуючий у 1 інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відсутні підстави для виплати надбавки за службу в нічний час за період з 2017 по 2018, оскільки, позивач звернулася з заявою про отримання доплати за службу в нічний час лише у 2022, тобто, зі спливом 3 річного терміну на її отримання, а тому, відсутні підстави для проведення перегляду такої доплати, відповідно до п 11 розділу І Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260. Крім того, апелянт вказує, що при зверненні в 2022 році до суду з позовом про визнання протиправними дій та стягнення коштів позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 24 квітня 2023 року (суддя-доповідач Шелест С.Б.).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року прийнято справу № 580/5296/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії до свого провадження (суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу за наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області за 2015 рік від 07.11.2015 №1о/с, ОСОБА_1 призначено начальником режимно-секретного сектору Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, присвоївши спеціальне звання майор поліції.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 08.12.2016 №234о/с, ОСОБА_1 призначено начальником режимно-секретного сектору Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 08.12.2016 з посадовим окладом 2950,00 грн.

Витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області за 2019 рік від 07.06.2019 №134 о/с підтверджується, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію». Зобов`язано сплатити їй компенсацію за 12 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 4 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в 2019 році. Зазначено, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років складає 14 років 05 місяців 17 днів. Вислуги років на пільгових умовах не має. Також зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 років 05 місяців 17 днів.

Згідно пенсійного посвідчення від 21 серпня 2019 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 призначена пенсія з інвалідності 2 групи.

ОСОБА_1 в періоді з 07.11.2015 до 07.06.2019 заступала, як помічник відповідального в Черкаському відділі поліції ГУНП в Черкаській області на службу у нічний час:

- 04.01.2017, 28.01.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №460 н/т);

- 20.02.2017, 10.03.2017, 16.03.2017, 05.04.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №550н/т);

- 20.04.2017, 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №605 н/т);

- 05.07.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №637 н/т);

- 13.07.2017, 03.08.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №656 н/т);

- 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №738н/т);

- 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №739н/т);

- 01.02.2018, 12.02.2018 (згідно з книгою нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (інв. №797н/т).

Відповідно до довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, наданих до УФЗБО ГУНП в Черкаській області, ОСОБА_1 несла службу в нічний час в січні 2017 року 12 годин, в лютому 2017 року 6 годин, в березні 2017 року 12 годин.

Розрахунковими листами за листами за лютий-квітень 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 нараховані нічні за січень-березень 2017 року: 77,92 грн. - розрахунковий лист за лютий 2017 року; 38,72 грн. - розрахунковий лист за березень 2017 року; 70,80 грн. - розрахунковий лист за квітень 2017 року.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції в Черкаській області з заявою від 30.11.2022, в якій просила нарахувати та виплатити доплату за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018.

Листом від 07 грудня 2022 року №1159/29/01-2022 Головне управління Національної поліції в Черкаській області повідомило, що за період з 07.11.2015 до 07.06.2019, позивачу, згідно довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, наданих до УФЗБО ГУНП в Черкаській області, нарахована та виплачена доплата за службу в нічний час за 04.01.2017, 28.01.2017 у лютому 2017 року, 20.02.2017 у березні 2017 року, 10.03.2017, 16.03.2017 у квітні 2017 року. Документи для нарахування та виплати доплати за службу в нічний час позивачці за інші періоди до УФЗБО ГУНП в Черкаській області не надходили.

Не погоджуючись з невиплатою в повному обсязі доплати за службу в нічний час, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно по частин 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

11 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», пунктом 1 якої передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями пп. 3 п. 5 вказаної Постанови встановлено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Згідно ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

З метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Приписами пункту 11 розділу І Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 нарахована та виплачена доплата за службу в нічний час за 04.01.2017, 28.01.2017 у лютому 2017 року, за 20.02.2017 у березні 2017 року, за 10.03.2017, 16.03.2017 у квітні 2017 року.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні перебування в нічних змінах, зазначені в позовних вимогах: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебування ОСОБА_1 в таких нічних змінах підтверджується записами в книгах нарядів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, в яких наявні підписи позивача про дату та час отримання та здачі зброї.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018 перебувала в нічних змінах, водночас, апелянт посилається на те, що позивач звернулася з заявою про отримання доплати за службу в нічний час лише у 2022, тобто, зі спливом 3 річного терміну на її отримання, передбаченого п. 11 розділу І Порядку №260.

З огляду на зазначене, враховуючи приписи пункту 11 розділу І Порядку №260, апелянт вважає, що відсутні підстави для нарахування та виплатити повивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18 викладено висновок, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

З огляду на те, що у спірному випадку позивачем пред`явлено до відповідача позовні вимоги про перерахунок та виплату грошового забезпечення, колегія суддів Верховного Суду у справі №807/363/18 прийшла до висновку про необхідність застосування до аналогічних правовідносин положень статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно яких, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення належного йому грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 16.12.2021 року у справі №320/2583/21.

Щодо доводів апелянта про те, що при зверненні в 2022 році до суду з позовом про визнання протиправними дій та стягнення коштів позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову у даній справі є визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час.

Колегія суддів зазначає, що станом на 01.07.2022 частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції, згідно якої, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України 19 серпня 2022 року № 928 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до до 31 грудня 2022 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Оскільки, станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, тому, строк визначений частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, не підлягає застосуванню, так як такий продовжено на строк дії карантину.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

Враховуючи вищезазначене, помилковими є доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 814/2594/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 2а-5178/12/1470 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в них висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним і ефективним способом повного судового захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за такі дні: 05.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.06.2017, 05.07.2017, 13.07.2017, 03.08.2017, 16.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 29.11.2017, 21.12.2017, 25.12.2017, 04.01.2018, 01.02.2018, 12.02.2018.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Мєзєнцев Є.І.