Справа № 120/513/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 вересня 2023 р. Справа № 120/513/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Луганської обласної прокуратури (вул. Б.Ліщини, б. 27, м.Сєвєродонецьк, Луганська обл., 93400)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Луганської обласної прокуратури (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачеві при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України; стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 24 826,41 грн.; стягнення на користь позивача середнього заробітку в сумі 1182,21 за кожен день затримки розрахунку, починаючи з дня звільнення 19.08.2020 року по день ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.08.2020 року його звільнено з органів прокуратури. 26.08.2020 року позивачем отримано розрахунковий лист із зазначенням видів та розміру виплат, здійснених при звільненні. Однак, з вказаного розрахункового листа позивачем встановлено, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні, оскільки не виплатив вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року позовну заяву залишено без руху.

08.02.2021 року за вх. № 6330/21 позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року дану позовну заяву повернуто позивачеві з підстав пропуску строку звернення до суду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року залишено без змін.

За результатами касаційного розгляду, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.06.2022 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 25.07.2022 року дану адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.08.2022 року за вх.№40812/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що позивача звільнено з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" - у зв`язку із неуспішним проходженням атестації. Відповідач наголошує, що звільнення на підставі вказаної норми не передбачає виплату вихідної допомоги, а положення КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, відповідач звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного від 16.08.2021 року у справі №120/4783/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 року, наказ про звільнення позивача з посади скасовано. Відтак, у зв`язку зі скасуванням наказу про звільнення відсутні підстави для виплати позивачеві вихідної допомоги. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також на переконання відповідача позивач звернувся до суду з пропуском строку.

15.08.2022 року за вх.№40814/22 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.08.2022 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року провадження у справі зупинено до завершення касаційного перегляду Верховним Судом рішення Вінницького окружного адміністративного від 16.08.2021 року у справі №120/4783/20-а.

Ухвалою суду від 14.09.2023 року провадження у справі поновлено.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Наказом відповідача 19.08.2020 року № 1227к позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Луганській області та в умовах збройного конфлікту управління нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Луганської області відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

При звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, оскільки не виплатив вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати вказаної допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що відповідачем у відзиві порушується питання дотримання позивачем строку звернення до суду.

В контексті наведеного суд звертає увагу відповідача, що при касаційному розгляді скарги на ухвалу від 15.02.2021 року про повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 рок, якою дану ухваду залишено без змін, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачем в даній справі дотримано строк звернення до суду.

Таким чином, твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" передбачені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Відповідно до п. 9 ч. 1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом №113-ІХ внесено зміни також і до Кодексу законів про працю України, а саме:

- статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус";

- статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус";

- частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".

Водночас, Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є ст. 44 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно зі ст. 1 Кодексу законів про працю України (тут і надалі у редакції, чинній на час звільнення позивача з посади) КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Ст. 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, згідно з пунктом 1 частини першої якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Внесені Законом №113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Отже, ч. 5 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а, отже, не заборонено застосування положень ст. 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Ст. 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем у колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору із незалежних від працівника обставин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач стверджує, що на момент звільнення з посади прокурора за наказом відповідача 19.08.2020 року № 1227к на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) він мав право на виплату вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Між тим, як встановлено судом, позивач, не погоджуючись зі своїм звільненням, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на роботі.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного від 16.08.2021 року у справі № 120/4783/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 року, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Луганської області від 19.08.2020 року № 1227к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Луганській області та в умовах збройного конфлікту управління нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 27.08.2020 року; поновлено ОСОБА_1 у Луганській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, з 28.08.2020 року; стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.08.2020 року по 16.08.2021 року у розмірі 286 094,82 (двісті вісімдесят шість тисяч дев`яносто чотири гривні 82 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Водночас, Луганська обласна прокуратура не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За результатами розгляду вказаної скарги Верховним Судом 21.08.2023 року прийнято постанову, якою касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 року у справі № 120/4783/20-а скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 у Луганській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, з 28.08.2020 року. Ухвалено в цій частині позовних вимог нову постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Луганській області та в умовах збройного конфлікту управління нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Луганської області, з 28.08.2020 року. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 року у справі № 120/4783/20-а в частині підстав скасування наказу прокурора Луганської області від 19.08.2020 року №1227к про звільнення ОСОБА_1 змінено, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 року у справі № 120/4783/20-а залишено без змін.

Відтак, в ході розгляду справи № 120/4783/20-а судами встановлено незаконність звільнення позивача із займаної посади та з органів прокуратури, шляхом визнання протиправним та скасування наказу прокурора Луганської області від 19.08.2020 року № 1227к, та поновлено останнього на посаді, з якою було звільнено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, з огляду на те, що рішенням суду в адміністративній справі №120/4783/20-а наказ прокурора Луганської області від 19.08.2020 року № 1227к про звільнення позивача з посади скасовано, позивача поновлено на роботі та відносини публічної служби (трудові відносини) з ним відновлені, тому підстави для стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги, належної працівнику у разі припинення трудового договору, відсутні.

Також слід зазначити, що застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 16.08.2022 року у справі № 280/880/21.

Так, спір у справі № 280/880/21 стосувався наявності у позивача права на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). При цьому, спільною є також наявність рішення суду, що набрало законної сили, яким позивача було поновлено на посаді та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У розрізі встановлених обставин справи № 280/880/21 Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 року вказав на передчасність висновку суду апеляційної інстанцій у тій справі щодо наявності права у позивача на отримання вихідної допомоги, оскільки за вказаних обставин наявне одночасно застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку.

Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.08.2020 року № 686/20491/18, згідно з якою за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Крім того, суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 01.08.2022 року у справі № 460/4239/21 зазначено, що поновлення на посаді унеможливлює задоволення позовних вимог стосовно виплати вихідної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст. 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що на час вирішення справи судом позивач не має права на отримання вихідної допомоги, не потребує правового захисту від порушень з боку відповідача у сфері публічно-правових відносин, тож відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачеві при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України та стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 24 826,41 грн.

Суд також відмовляє у задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у спірних правовідносинах суд не встановив фактів, з якими ст. 117 КЗпП України пов`язує відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 6, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Луганська обласна прокуратура (вул. Б.Ліщини, б. 27, м.Сєвєродонецьк, Луганська обл., 93400)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 25.09.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна