Справа № 580/5747/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року справа № 580/5747/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не проведення виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі 823/1427/18, та не здійснення виплати суми компенсації по даний час;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період 04.01.2018 по 18.06.2023 відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в поліції з 01.03.2016 по 04.01.2018. На дату звільнення зі служби відповідачем не виплачено компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі № 823/1427/18 присуджено до стягнення з Департаменту патрульної поліції (далі Департамент) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 по 02.01.2018, компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку та середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року.

Вказані виплати здійснені відповідачем з порушенням встановлених строків 18.06.2023, тому позивач вважає, що набув право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач подав відзив проти адміністративного позову, в якому вказує, що суми грошового забезпечення у зв?язку зі службою в нічний час позивачу, індексація та частина посадового окладу не нараховувались, то вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на положення норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідач зазначив, що протягом періоду, який слідував після отримання позивачем постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 823/1427/18, він не звертався до відповідача із заявою про виконання вищевказаного судового рішення та не повідомляв свої актуальних банківських реквізитів.

При цьому, позивачеві направлявся відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати компенсації за невикористану в 2017 відпустку, яку позивач подав з аналогічних підстав (справа №712/7295/21).

У вказаному відзиві від 20.07.2021 (сторінка 4, абзаци 7 та 8) акцентувалася увага на тому, що відповідач не має актуальних реквізитів позивача для виконання постанови апеляційного суду від 14.12.2020 у справі № 823/1427/18 у частині виплати компенсації за невикористану в 2017 відпустку в розмірі 2287,80 грн. та необхідність їх надання позивачем, що залишено позивачем без реагування.

Відповідач вважає, що затримка з виконанням у повному обсязі рішення суду у справі №823/1427/18 відбулась не з вини відповідача, а внаслідок свідомого затягування позивачем строку із поданням заяви та ненаданням своїх актуальних банківських реквізитів.

Позивач звільнений зі служби 04.01.2018, а постанова суду у справі № 823/1427/18 прийнята 14.12.2020 і за цей час в банківській сфері запроваджено єдиний стандарт міжнародних рахунків ІВAN для розрахунків та платежів, що унеможливлювало проведення відповідачем добровільного розрахунку на виконання рішення суду за застарілими реквізитами без надання позивачем нових.

Відповідач наголосив, що термін виконання рішень перебуває в залежності від ряду умов, виконання яких покладено виключно на органи Казначейства та позивача, як стягувача. Водночас, відповідачу не відомі причини такого тривалого зволікання органів Казначейської служби із виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 в частині стягнення на користь позивача компенсації за невикористану відпустку за 2017 в розмірі 2287,80 грн., при тому що згадане рішення суду в частинах стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 2897,88 грн. та середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні в розмірі 163959,00 грн., Казначейською службою були виконані ще 24.03.2021.

Відповідач не впливає та не може впливати на терміни виконання судових рішень, а тому доводи позивача що невчасний розрахунок відбувся внаслідок бездіяльності відповідача є необґрунтованими та такими, що спрямовані на перекладення на відповідача тягаря компенсації втрати частини доходу.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, зазначивши, що відповідач має реквізити банківського рахунку, на який здійснювалось виплата грошового забезпечення під час служби позивача. Вони дійсні і поданий час. Жодного листа відповідач не надсилав позивачу з проханням надати реквізити для виконання рішення суду та виплати заборгованості.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач наказом Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) від 24.03.2016 по особовому складу за № 56 о/с з 01.03.2016 призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції в м. Черкаси (надалі - Управління) як територіальному (відокремленому) структурному підрозділі ДПП.

Наказом ДПП від 10.08.2017 №1258 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції та наказом ДПП від 17.07.2017 №303 о/с реалізовано дане звільнення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі №823/1430/17 вищевказані накази скасовано та позивача поновлено на службі.

Наказом ДПП від 02.01.2018 по особовому складу за №1 о/с з 04.01.2018 позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Відповідачем на рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/1430/17 подано до Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, яку постановою від 06.06.2018 задоволено повністю та скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017. Позивач подав касаційну скаргу до Верховного Суду, який постановою від 13.11.2019 скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 та направив справу для нового розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №823/1430/17, апеляційну скаргу ДПП на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду - без змін.

З наведеного вбачається, що позивач вважається звільненим зі служби в поліції за власним бажанням з 04.01.2018.

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення компенсації за невикористану в 2017 році відпустку та середнього заробітку за невчасний розрахунок. Рішенням суду від 05.07.2018 у справі №823/1427/18 у задоволенні такого позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у даній справі касаційну скаргу позивача залишено без задоволення.

Позивач подав заяву про перегляд остаточного рішення у справі №823/1427/18 за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18 апеляційну скаргу Позивача на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 задоволено: ухвалу окружного адміністративного суду від 13.03.2020 - скасовано; стягнуто з ДПП на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 2897,88 грн.; стягнуто з ДПП на користь позивача компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку в розмірі 2287,80 грн.; стягнуто з ДПП на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні в розмірі 163959,00 грн.

Дані суми, а саме 2897,88 грн., 163959,00 грн. та 2287,80 грн. стягнуті Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання з рахунків відповідача на користь позивача

- 24.03.2021 згідно з меморіальним ордером №289 від 23.03.2021;

- 24.03.2021 згідно з меморіальним ордером №290 від 23.03.2021;

- 18.06.2023 згідно з платіжною інструкцією №1/213 від 16.06.2023, відповідно.

Позивач вважає, що після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1427/18 з 15.12.2020 по 18.06.2023 має право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період 04.01.2018 по 18.06.2023.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2001 року № 159.

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого і органу (особи).

Статтею 2 даного Закону передбачається, що компенсація громадянам втрати частини у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 4 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень статті 6 зазначеного Закону компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Відповідно по ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону України Про Національну поліцію поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України Про Національну поліцію грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

У розумінні Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Крім того, пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2001 року №159 кореспондуються з положеннями Закону України Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

При цьому суд зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З аналізу норм Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Тож визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку нарахування та виплата належних позивачу сум проведена з порушенням місячного строку з моменту коли позивач отримав право на їх виплату, тому у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів за період з 05.01.2018 по 17.06.2023 включно. Однак, день виплати доходів до вказаного розрахунку не входить і відповідно компенсація позивачу за цей день не передбачена.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо пасивної поведінки позивача та неповідомлення банківських реквізитів для сплати коштів, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок їх сплати за рішенням суду і він не надав до суду доказів вжиття відповідних заходів для добровільного виконання рішення суду. Вказаним також спростовуються посилання відповідача щодо необхідності виконання рішення Казначейською службою України.

Одночасно суд враховує, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 по 02.01.2018 та середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року, не входять до структури грошового забезпечення, відповідно з цих сум не нараховується компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Отже, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати повинна обраховуватись виходячи з суми несвоєчасно виплаченої компенсації за невикористану в 2017 році відпустку в розмірі 2287,80 грн.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 05.01.2018 по 17.06.2023.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати компенсації за невикористану в 2017 році відпустку за період з 05.01.2018 по 17.06.2023, відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО