Справа № 545/5456/22
Суддя: Грошова Н. М.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/5456/22
Провадження № 2-а/553/41/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.06.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання Левицької В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022,

в с т а н о в и в:

31.10.22 до Полтавського районного суду Полтавської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Лобанець Ірина Миколаївна, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову Полтавської митниці у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000, 00 грн., закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Полтавської митниці на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 17.02.2022 Полтавською митницею складена постанова у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушень митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн.

Полтавською митницею було розпочато справу про порушення митних правил № 0009/80600/22 за ч. 4 ст. 469 МК України відносно ОСОБА_1 за фактом передачі транспортного засобу «BMW Х5», VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим «транзит». Дата передачі транспортного засобу 27 грудня 2018 року, що вказано у графі 44 митної декларації серед поданих документів при здійсненні митного оформлення транспортного засобу, код документу 4100. Станом на дату оформлення договору купівлі-продажу 27.12.2018 ч. 4 ст. 469 МК України не було, отже була відсутня заборона щодо передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим «транзит».

Вказує, що ч. 4 ст. 469 МК України набула чинності 22.08.2019, та особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 27 грудня 2018 року є днем вчинення правопорушення. Станом на 27.12.2018 діяла ст. 469 МК України у редакції закону № 2464-VIII від 04.07.2018, відповідно до якої ця стаття мала три частини. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. ЗУ № 2612-VІІІ від 08.11.2018 внесено зміни до ст. 469 МК України, які набули чинності 22.08.2019. Відповідно до цих змін дана стаття стала містити у собі чотири частини, і зокрема, ч. 4 ст. 469 МК України, якою передбачено адміністративну відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні і тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ч. 4 ст. 469 МК України набула чинності 22.08.2019, тому особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ухвали судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02.11.2022 справа за підсудністю надійшла на розгляд Ленінського районного суду м. Полтави.

Одночасно у позові представник позивача заявив клопотання про поновлення строку для оскарження постанови у зв`язку із поважною причиною його пропуску, яке вмотивовано неотриманням копії постанови та матеріалів у встановлені строки.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави від 10.02.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із адміністративним позовом, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням вимог ст. 286 КАС України та задоволено клопотання про витребування у відповідача - Полтавської митниці Державної Митної служби України належним чином завіреної копії матеріалів митної справи № 0009/80600/22.

Представником відповідача 23.02.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому Полтавська митниця висновки та вимоги зазначені у позовній заяві не визнає повністю, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що під час здійснення перевірки даних стосовно законності ввезення та знаходження на митній території України транспортного засобу із застосуванням інформації, яка в журналі обліку транспортних засобів «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України встановлено, що 13.08.2016 в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС в режимі «транзит» громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «BMW Х5», кузов № VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, то визначені цим Кодексом. Транспортний засіб особистого користування охоплюється поняттям «товар», оскільки є рухомою річчю. Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Даний транспортний засіб був ввезений громадянином ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит». Представником позивача не враховано, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту. 25.08.2021 до відділу митного оформлення митного поста «Полтава» Полтавської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА № 11А806020/2021/001946 громадянином України ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ), на підставі положень ЗУ від 15.04.2021 №1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», поданий до митного оформлення транспортний засіб марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , країна реєстрації Литва. Зазначає, що по даній справі не є обов`язковою умовою наявність документально доведеного факту передачі даного транспортного засобу ОСОБА_1 саме ОСОБА_2 . Представником позивача не прийнято до уваги, що факт митного оформлення ОСОБА_2 вищевказаного транспортного засобу згідно митної декларації від 25.08.2021 № UA806020/2021/001946 є доказом, що даний автомобіль у будь-якому разі був переданий ОСОБА_1 у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит. Тобто станом на 25.08.2021 (дата здійснення митного оформлення автомобіля митною декларацією типу ІМ 40 АА № UA806020/2021/001946) гр. ОСОБА_2 мав можливість як юридично так і фактично користуватись та розпоряджатись зазначеним транспортним засобом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених Митним кодексом України та іншими законами України. Саме громадянин ОСОБА_1 є особою, відповідальною за дотримання митного режиму транзит під час перебування даного автомобіля на митній території України. Є безпідставним посилання представника позивача у позивній заяві на ч. 5 ст. 380 МК України, оскільки зазначена норма митного законодавства визначає правовідносини, які стосується особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України. Натомість по даній справі транспортний засіб був ввезений ОСОБА_1 у митному режимі транзит. Полтавською митницею обґрунтовано встановлено, що громадянином України ОСОБА_1 транспортний засіб марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, що був ним поміщений 13.08.2016 у митний режим «транзит», було передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст.469 МК України. ОСОБА_1 було викликано для проведення опитування на 07.02.2022 та 08.02.2022, згідно листа Полтавської митниці від 28.01.2022 за № 7.23/20/10/422, але з невідомих причин позивач для проведення опитування не з`явився. У разі неможливості для прибуття для проведення опитування ОСОБА_1 було запропоновано до 08.02.2022 надати або надіслати письмові пояснення на електронну адресу митниці з досилкою поштою згідно наданого переліку питань по суті справи, але позивачем пояснення з невідомих причин не були надані. У додатку до відзиву додані копії листів, повісток, повідомлень, окремих доручень Полтавської митниці, які, як зазначає представник відповідача, є доказами вжиття митницею належних заходів щодо забезпечення гр. ОСОБА_1 права на захист та прийняття участі у розгляді справи про порушення митних правил. ОСОБА_1 був цілком правомірно притягнутий 17.02.2022 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

30.03.2023 відповідачем подано витребувані докази на виконання ухвали суду від 10.02.2023.

24.05.2023 відповідачем подано до суду договір купівлі-продажу від 27.12.2018.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лобанець І.М., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами суду за допомогою власних технічних засобів, підтримала позовні вимоги, посилалась на доводи викладені у позові та звернула також увагу, що договір купівлі-продажу укладено 27.12.2018, просила задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 , скасувати постанову Полтавської митниці від 17.02.2023, справу про порушення митних правил закрити.

В судовому засіданні представник відповідача Крилов О.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив врахувати пояснення, які викладені у відзиві на позов.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.08.2016 здійснив ввезення на територію України автомобіля марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит», тип «зелений коридор».

25.08.2021 до відділу митного оформлення митного поста «Полтава» Полтавської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА №UА806020/2021/001946 громадянином України ОСОБА_2 поданий до митного оформлення зазначений транспортний засіб. У графі 44 митної декларації зазначені реквізити договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля - б/н та дата його укладання 27.12.2018.

Договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , був укладений 27.12.2018 ОСОБА_3 в місті Вільнюс, Литва.

27.01.2022 головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Полтавської митниці Державної митної служби України Мороз О.С. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил № 0009/80600/22 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

17.02.2022 начальником Полтавської митниці Державної митної служби України Буяльським С.В. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22, якою визнано позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн.

У постанові зазначено, що громадянином України ОСОБА_1 транспортний засіб марки BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), що був ним поміщений 13.08.216 року у митний режим «транзит», було передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України

Транзитний митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 90 Митного кодексу).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідачем взагалі не встановлено, коли та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу позивачем.

Встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Тобто, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019 року, в той час як транспортний засіб BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, позивачем ввезено на митну територію України 13.08.2016.

При цьому судом встановлено, що договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений 27.12.2018 ОСОБА_3 .

Порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі.

Водночас, особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії, про що вірно вказував позивач.

Згідно ч.2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 по справі №560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Також, частиною першою статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022, у тому числі в частині застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст. 58 Конституції України.

Полтавська митниця Державної митної служби України такого обов`язку не виконала, адже в оскаржуваній постанові не визначила момент вчинення порушення митних правил, а також наводить обставин, за яких відбулося порушення вимог ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що факт митного оформлення вищевказаного транспортного засобу згідно митної декларації ІМ 40 АА №UА806020/2021/001946 є доказом того, що даний автомобіль у будь-якому разі був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, та зазначає, що вказані обставини не можуть слугувати підставою правомірності оскаржуваної постанови, оскільки відсутні відомості про те, коли та за яких обставин саме цей автомобіль був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

З огляду на викладене, постанова про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022 є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в ч. 3 ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів представника відповідача з посиланням на постанову Верховного суду від 13.12.2016 у справі № 306/17/16-а та необхідності повернення позивачу суми судового збору 992,40 грн., як помилково сплаченої , суд зазначає , що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Вказана постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 543/775/17 в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Відтак, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №543/775/17, судовий збір за подання позовної заяви в цій справі підлягає сплаті на загальних підставах.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог ст.139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.243-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Полтавської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022 задовольнити.

Скасувати постанову Полтавської митниці у справі про порушення митних прав № 0009/80600/22 від 17.02.2022, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Справу про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022 за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 21.06.2023.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Представник позивача: адвокат Лобанець Ірина Миколаївна (м. Київ, вул. Плещеєва, 10, адреса для листування: 04080, а/с 28);

Відповідач: Полтавська митниця (36022, м. Полтава, вул. А. Кукоби, буд. 28, ).

Головуючий: суддя Н.М. Грошова