Справа № 442/5942/16-а
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 442/5942/16-а пров. № А/857/13916/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Довгополова О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року про відмову у видачі дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Нагірної О.Б. в м. Дрогобич Львівської області 17 липня 2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області (далі також Управління, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дій щодо позбавлення його права на пільги з 01 липня 2015 року; стягнути з Управління на його користь заподіяну незаконними діями шкоду в розмірі 2677,9 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на його користь в сумі 551,20 грн.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням відповідач подав апеляційну скаргу та просив зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу Управління задоволено частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 12.2016 року у справі №442/5942/16-а в частині стягнення заподіяної незаконними діями шкоди в розмірі 2677грн. 90коп. скасовано та прийнято нову постанову, якою в цій частині позову відмовлено.

Зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 з 01 липня 2015 року право на 100-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива.

В решті постанову - залишено без змін.

05 липня 2023 року позивач звернувся із заявою про видачу дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання незаконним рішення щодо позбавлення пільг та стягнення заподіяної шкоди.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач , який вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та недотриманням норм матеріального права, просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано дату закриття виконавчого провадження та повернення позивачу виконавчого документа, оскільки саме з цієї дати (31 липня 2020 року) встановлюється строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви. Таким чином, позивач вважає, що строк пред`явлення виконавчого документа сплив 31 липня 2023 року, тому він, звернувшись із заявою про видачу дубліката виконавчого документа 05 липня 2023 року, не пропустив зазначений строк.

У відповідь на подану апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції в порядку частини першої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог частини четвертої статті 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 січня 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а. Покликався на те, що 24 липня 2017 Дрогобицьким міськрайонним судом по справі № 442/5942/16-а був виданий виконавчий лист про: зобов`язання Управління поновити ОСОБА_1 з 01.07.2015 року права на 100-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива, на підставі рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017. Дане рішення суду Управління виконувало до 01 жовтня 2019 та саме із цієї дати перестало виконувати рішення суду мотивуючи змінами у законодавстві. На вимогу повернути виконавчий лист позивачу було відмовлено у зв`язку з його втратою.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Видано дублікат виконавчого листа в адміністративній справі № 442/5942/16-а. В решті відмовлено.

11 лютого 2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Онишкевичем Р.І. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 442/5942/16-а, виданого 31.01.2020 та відкрито виконавче провадження.

31 липня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/5942/16-а винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження № 61208651 у зв`язку з тим, що державним виконавцем було вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення про зобов`язання боржника до вчинення певних дій. Виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

Оригінал виконавчого листа позивачеві повернуто не було.

Зазначає, що позивачем було направлено звернення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо повернення виконавчого документа, однак повідомлено, що виконавчий документ та відповідні додатки направлено поштовим повідомленням на адресу ОСОБА_1 , проте листа він не отримав.

Термін пред`явлення виконавчого листа № 442/5942/16-а, виданого 31.01.2020 минув.

У зв`язку із тим, що термін дії пред`явлення виконавчого листа закінчився та він був втрачений, дане рішення суду не виконане, ОСОБА_1 просив суд видати дублікат виконавчого листа для пред`явлення до повторного виконання.

Відмовляючи у видачі дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 31.01.2023, заявником не подано клопотання про його поновлення, то відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі також Закон №1404-VIII) передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною четвертою статті 12 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 12 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

За змістом частини шостої статті 12 Закону №1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з підпунктом 18.4 пункту 18 Розділу VII Перехідних положень КАС України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вказана норма регулює порядок видачі дубліката виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення в адміністративній справі, у разі втрати стягувачем його оригіналу, незалежно від причин такої втрати. Вказана стаття спрямована на забезпечення виконання судового рішення, незважаючи на можливу втрату виконавчого документа. При цьому, причини втрати для вирішення цього питання не мають значення - оригінал може бути загублено, викрадено, знищено чи втрачено з інших причин.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 820/1053/16.

При цьому, необхідною умовою для видачі дубліката виконавчого листа є доведення стороною (або державним виконавцем) факту втрати оригіналу такого виконавчого листа.

Підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата його оригіналу, а підставою поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є визнані судом поважні причини такого пропуску.

Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. В розумінні наведеної норми, поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 2а-8535/10/2670.

Як було зазначено вище, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у цій справі відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VIII три роки.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист у справі № 442/5942/16-а виданий 24 липня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, його дублікат - 31 січня 2020 року. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 442/5942/16-а, як і строк пред`явлення до виконання його дубліката закінчився 11 липня 2020 року.

Також, такий строк пред`явлення до виконання дубліката виконавчого документа (11 липня 2020 року) передбачений у самому дублікаті, виданому на виконання ухвали Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 20 січня 2020 року, дослідженому апеляційним судом за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження.

При цьому, із заявою про повторну видачу дубліката виконавчого листа вказуючи, що виконавчий лист втрачено, ОСОБА_1 звернувся лише 05 липня 2023 року, тобто після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не заперечує того факту, що позивач має право на звернення для отримання дублікату виконавчого листа, однак у даному випадку умовою видачі дубліката виконавчого листа згідно з підпунктом 18.4 пункту 18 Перехідних положень КАС України є звернення із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з тим, із заявою про поновлення пропущеного строку для звернення на отримання дублікату виконавчого листа позивач не звертався, а тому враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, як один з обов`язкових складових елементів для видачі дубліката виконавчого документа, закінчився, і позивач не порушує питання про поновлення строку, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа для пред`явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Доводи позивача про те, що строк пред`явлення виконавчого документа закінчився 31 липня 2023 року у зв`язку з тим, що дублікат виконавчого документу йому повернуто 31 липня 2020 року з покликанням на статтю 22 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» є помилковими з двох підстав:

1. видача дублікату виконавчого документу не змінює строку його пред`явлення до виконання;

2. вказаний Закон втратив чинність 05.10.2016 на підставі Закону № 1404-VIII, тобто до виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання закінчився, то підстави для повторної видачі дубліката виконавчого листа, виданого 24 липня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до статті 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року про відмову у видачі дублікату виконавчого документу у справі № 442/5942/16-а без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. М. Довгополов
В. Я. Качмар