Справа № 160/12365/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Адверс» до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни, відповідача-3: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Майкович Олени, відповідача-4: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Книги Аліни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АДВЕРС" до Головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни, Головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Книги Аліни, Головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Майкович Олени, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з вимогами:
- визнати дії головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни; головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Книгу Аліни; головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Майкович Олени, щодо самостійного встановлення у Запитах № 1, № 2, № 4 від 09.08.2022 року, № 5 від 11.08.2022 року, терміну надання документів, який є меншим від строку проведення перевірки незаконними;
- визнати дії головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни; головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Книгу Аліни; головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Майкович Олени, щодо складання Акту від 10.08.2022 року Акт № 705/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запити № 1, № 2 та № 4 від 09.08.2022 незаконними;
- визнати дії головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни; головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДГІС у Дніпропетровській області Книгу Аліни щодо складання Акту від 12.08.2022 року Акт № 722/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запит № 5 від 10.08.2022 року - незаконними;
- зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області утриматися від вчинення дій щодо складання ППР на підставі Акту від 10.08.2022 року Акт № 705/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запити № 1, № 2 та № 4 від 09.08.2022 та Акту від 12.08.2022 року Акт№ 722/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запит № 5 від 10.08.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.05.2023 року відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку, в ході якої державними інспекторами було направлено запити про надання документів № 1, 2, 4 від 09.08.2022 та № 5 від 11.08.2022 року із зазначенням терміну надання документів менше, аніж встановлений термін проведення перевірки. Уповноваженою особою позивача у відповідь на запити було викладено заперечення, що норми Податкового кодексу України не обмежують платника податків у строках надання документів до перевірки, за умови, що такі документи надаються в термін проведення перевірки та інші зауваження. Проте, всупереч чинному законодавству відповідачем винесено Акт № 705/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запити № 1, № 2 та № 4 від 09.08.2022 та Акт від 12.08.2022 року № 722/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запит № 5 від 10.08.2022 року. Не погоджуючись з такими діями податкового органу в ході проведення перевірки та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
02.09.2022 року від головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Аліни Книги надійшов відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з тих же підстав, що зазначені у відзиві Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
02.09.2022 року від головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Олени Майкович надійшов відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з тих же підстав, що зазначені у відзиві Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
02.09.2022 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
16.09.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Адверс» надіслано до суду відповідь на відзиви по справі. Позивач звертає увагу, що норми ПК України не уповноважують контролюючий орган встановлювати у запитах терміни (строки) надання документів під час проведення перевірки платника податків, тим паче терміни (строки) менші ніж строк проведення перевірки. Платник податків зобов`язаний надати документи після початку перевірки і до дати закінчення перевірки, а в деяких випадках і протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Також наголошує, що норми ПК України не уповноважують контролюючий орган складати Акт про ненадання оригіналів документів до перевірки та за умови, що перевірка триває, тобто строки її проведення не збігли. З огляду на викладене, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.
09.02.2023 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про залишення адміністративного позову ТОВ Фірми «Адверс» без розгляду та про поновлення провадження у справі.
Вирішуючи відповідну заяву представника відповідача, суд зазначає таке.
Стаття 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви без розгляду:
1) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;
2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;
3) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
4) позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності;
5) надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду;
6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти позову і від неї надійшла відповідна заява;
7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом;
8) з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;
9) позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;
10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Головними державними інспекторами відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Ніною Гужвою, Оленою Майкович, Аліною Книгою 09.08.2022 року вручено під підпис копію наказу про проведення перевірки від 09.08.2022 року № 1941-п та направлень на перевірку від 09.08.2022 року № 2746, № 2747, № 2749.
09.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 1 про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку у термін 10.08.2022 року до 13:00 години.
09.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 2 про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку у термін 10.08.2022 року до 14:00 години.
09.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 3 про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку у термін 10.08.2022 року до 15:00 години.
09.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 4 про надання документів та регістрів бухгалтерського обліку у термін 10.08.2022 року до 16:00 години.
10.08.2022 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено Акт № 705/04-36-07-03/40387906 про ненадання документів на запити перевіряючих № 1, № 2, № 4, копію якого було вручено уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» та підписано із зауваженнями.
11.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 5 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження у термін до 12:00 год. 12 серпня 2022 року.
11.08.2022 року уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» вручено під підпис запит перевіряючих № 6 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження у термін до 14:00 год. 12 серпня 2022 року.
12.08.2022 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено Акт № 722/04-36-07-03/40387906 про ненадання запитуваних документів на запит перевіряючих № 5, копію якого було вручено уповноваженій особі ТОВ Фірма «Адверс» та підписано із зауваженнями.
24.08.202 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено висновок № 139/04-36-07-03 «Про розгляд заперечень до актів «Про ненадання документів» від 10.08.2022 № 705/04-36-07-03/40387906 та від 12.08.2022 № 722/04-36-07-03/40387906», яким залишено в силі зазначені акти та надано оцінку доводам та запереченням позивача.
Не погоджуючись з діями посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в ході проведення перевірки та вважаючи протиправними складання актів та надання запитів, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту ПК України).
Згідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
При цьому, згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Отже, обов`язковою інформацією, що має міститися у наказі про проведення документальної перевірки, є: дата видачі, найменування контролюючого органу, прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, яка перевіряється, мета, вид (документальна планова/позапланова перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який перевірятиметься.
В залежності від наявної підстави для перевірки, визначається зміст та межі самої перевірки і, відповідно, обсяг документів та фактичних обставин, що підлягають дослідженню в ході перевірки, що в свою чергу безпосередньо впливає на обсяг прав платника податків під час проведення позапланової перевірки (постанова Верховного Суду від 02.06.2021 справа №1.380.2019.001429).
Складання оскаржуваних запитів та актів проводилось посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в межах перевірки, що було призначено наказом № 1941-п від 09.08.2022 року.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/12973/22 набрало законної сили 09.02.2023 року.

Одночасно з цим судом було надано оцінку діям посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в ході проведення перевірки, а саме:

«Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та незаконними дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо проведення перевірки згідно Наказу №1941-п від 09.08.2022 року, то така вимога не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

У постанові Верховного Суду від 22.02.2020 року по справі № 826/17123/18 зазначено, що саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Разом з тим у вказаному рішенні констатовано, що в разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. За висновком судової колегії, належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 08.09.2021 року по справі №816/22/17 у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Таким чином, дії контролюючого органу на підставі наказу про проведення перевірки не можуть бути самостійним предметом оскарження.»

Таку правову оцінку було підтримано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі № 160/12973/22, якою рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Відповідно до п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Відповідно до пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.85.2 ст.85 ПК України платник зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до норм п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з п.85.8 ст.85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно п.86.7 ст.86 ПУ України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства суд зазначає, що надсилання запитів на отримання первинної документації та пояснень державними інспекторами в межах проведення перевірки є виконанням їх безпосередніх посадових обов`язків вчинених з метою відбирання інформації про ведення господарської діяльності підприємством та надання оцінки щодо їх відповідності норм Податкового кодексу України для підтвердження або спростування наявних порушень.

За таких обставин, судом не може бути визнані протиправними дії стосовно формування, надсилання запиту із встановленням в ньому терміну для виконання запитуваної інформації, оскільки такі дії вчиняються інспектором з метою виконання його службових обов`язків та в межах проведення перевірки.

Стосовно вимоги про визнання дій головного державного інспектора відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни; головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДГІС у Дніпропетровській області Книги Аліни щодо складання актів про ненадання документів незаконними, судом зазначається наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язків характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас певні судження контролюючого органу про певні факти є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Варто звернути увагу й на справу № 810/6689/14, де Верховний Суд, окрім іншого, звертав увагу на те, що загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984, положення якого були чинними на момент виникнення спірних відносин, згідно з яким - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 813/2524/17, від 10 травня 2018 року у справі № 811/119/13-а та від 16 липня 2020 року у справі № 826/4/16.

Складений за результатами проведеної перевірки акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватись контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платнику податків грошових зобов`язань.

При цьому, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої зауваження до відповідного акту, які можуть в подальшому бути враховані податковим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов`язань за результатами перевірки.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 821/1274/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, від 18.10.2021 по справі №824/640/19-а.Також суд зазначає, що за загальним правилом, Контролюючий орган повинен провести перевірку не пізніше 1095 днів, а у випадку перевірки контрольованих операцій - 2555 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації чи граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а в разі подання податкової декларації пізніше - за днем її фактичного подання. Якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, то сума податкових зобов`язань визначається протягом 1095 днів з дня його подання.

Якщо протягом зазначеного строку (1095 днів) Контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 113.1 ст. 113 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з п. 55.1 ст. 55 ПК України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Підпунктом 58.1.1 п. 58.1 ст. 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення містить суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок.

Аналогічне положення містить і п. 1 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків №1204 від 28.12.2015, відповідно до якого Контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань і складає податкове повідомлення-рішення.

Зазначені положення чинного законодавства України чітко регламентують факт того, що датою визначення податковим органом суми грошового зобов`язання є дата прийняття податкового повідомлення-рішення.

Зазначене прямо підтверджується тим фактом, що на підставі Акту перевірки у платника податків не виникає жодних зобов`язань перед Контролюючим органом.

Зобов`язання перед Контролюючим органом виникають виключно у випадку прийняття податкового повідомлення-рішення, яким і визначається сума грошового зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо призначення, проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Адверс» фактично виразились у складанні наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.08.2022 р. № 1941-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ фірма «Адверс» ().

При цьому суд зазначає, що визнання протиправним наказу на проведення перевірки вже було предметом розгляду суду у справі № 160/12890/22 в ході розгляду якої рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в адміністративній справі № 160/12890/22 скасовано, провадження у справі закрито.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Адверс» до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Гужви Ніни, відповідача-3: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Майкович Олени, відповідача-4: Головного державного інспектору відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Книги Аліни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук