Справа № 160/650/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 вересня 2023 року Справа 160/650/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.,

за участі секретаря судового засідання - Дивнич Д.І.

представника позивача - не з`явився

представника відповідача - Волошина В.В.

розглянувши у порядку відкритого судового засідання справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень , -

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року у справі № 160/650/20 адміністративний позов задоволено частково:

визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000253502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3 726 826 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 863 444,50 грн..

визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 02.10.2019 року № 000254502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3 520 158 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 818 064 грн.

в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» сплачену суму судового збору у розмірі 14 976,17 грн.

призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 25.09.2023 року на 10-00 год. та зобов`язано позивача надати суду належним чином засвідчені докази понесення витрат на правничу допомогу до 18.09.2023 року включно. Судове засідання відбудеться у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4, зала № 10.

Позивачем 13.09.2023 року подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та документи на підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. та гонорару успіху 109 284,93 грн. До заяви позивач додав наступні документи: ордер, акт-приймання передачі виконаних робіт, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду, докази відправлення даної заяви відповідачу. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 67 395,38 грн. за подання апеляційної та касаційної скарг на судове рішення у даній справі

Відповідач надав суду письмові заперечення стосовно витрат на правничу допомогу, які обгрунтовані тим, що витрати на правничу допомогу не є обгрунтованими та є завищеними. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені витрати на правничу допомогу.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи.

Відповідач у судовому засіданні заперечував стосовно компенсації витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Частиною третьою статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для формулювання правового висновку щодо застосування статті 252 КАС України, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

У випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності / відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі "додаткового рішення" або "додаткової постанови" з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Зазначену правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 року по справі № 640/6209/19.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року у справі № 160/650/20 вирішено всі заявлені позивачем позовні вимоги, що видно з описової, мотивувальної та резолютивної частин вказаного судового рішення; суд під час ухвалення вказаного рішення вирішив питання про право та визначив спосіб виконання судового рішення, що видно з резолютивної частини судового рішення; судом у рішення вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді саме судового збору, які понесені позивачем, в т.ч. і за подання ним апеляційної та касаційних скарг, а саме: у мотивувальній частині судового рішення вказано, що не підлягає відшкодуванню у судовому рішенні суду першої інстанції під час нового розгляду справи суми судового збору, які сплатив позивач за подання апеляційної та касаційної скарг, оскільки суд апеляційної інстанції та касаційної інстанції згідно вимог КАС України (п.4 ч.1 ст. 322 КАС України та п.4 ч.1 ст.356 КАС України відповідно) під час прийняття постанови за наслідками розгляду апеляційної чи касаційної скарг повинен самостійно розподілити судові витрати; у разі не розподілення судових витрат під час прийняття постанови за наслідками розгляду апеляційної чи касаційної скарг суд апеляційної інстанції та касаційної інстанції згідно вимог КАС України повинен ухвалити додаткове рішення в т.ч. і за заявою позивача.

Таким чином, суд під час прийняття рішення вирішив питання про розподіл між сторонами судового збору.

Однак не зважаючи на це позивач повторно подав клопотання про розподіл судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у заяві про ухвалення додаткового рішення без зазначення інших підстав або нових обставин.

Згідно вимог ч.1 та п.1ч.2 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином, зловживанням процесуальними правами є, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Отже, позивач повторно подавши клопотання про розподіл судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у заяві про ухвалення додаткового рішення без зазначення інших підстав або нових обставин вчинив дії, які суд розцінює як зловживання процесуальними правами, враховуючи те, що суд у рішенні чітко та однозначно висловився про те яким чином підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем апеляційної чи касаційної скарг уданій справі.

У разі незгоди позивача із мотивами суду в цій частині, позивач вправі подати апеляційну скаргу на судове рішення, а не заявляти повторно заяву про ухвалення додаткового рішення суду в частині розподілу судового збору.

За вказаних обставин підстави для ініціювання ухвалення додаткового рішення у даній адміністративній справі в частині саме постановлення додаткового рішення про стягнення судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, які передбачені ч.1 ст. 252 КАС України, відсутні, а тому суд постановляє ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 256 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в ухваленні додаткового рішення за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО Днепр» від 13.09.2023 року в частині постановлення додаткового рішення про стягнення судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя С.В. Златін