Справа № 240/24157/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/24157/23

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вона просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України), які полягають у застосуванні із січня 2020 року по жовтень 2021 року як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні їй грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, компенсації за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки для військовослужбовців, які мають дітей до 15 років, надбавок та доплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненні із неї;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Окрему комендатуру охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України) здійснити перерахунок та виплату їй із січня 2020 року по жовтень 2021 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, компенсації за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки для військовослужбовців, які мають дітей до 15 років, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненні із неї, із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 відповідно.

Ухвалою від 22 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу було запропоновано усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку. В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме звільнення позивача зі служби 04.10.2021, звернення до суду із позовом про виплату грошового забезпечення не обмежувалось строком, а тому просить його поновити і відкрити провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Право позивача на звернення до суду про стягнення належної йому заробітної плати існує та гарантоване чинним законодавством і після внесення змін до положень ст. 233 Кодексу законів про працю України, але законодавець після 19.07.2022 врегулював порядок реалізації такого права. Тобто, законодавець, запровадивши процесуальні зміни, визначив порядок такого звернення та встановив строки такого звернення.

Безумовно, що суб`єктивне право на отримання грошового забезпечення у повному розмірі є аналогічним праву працівника, який перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, на отримання усієї належної заробітної плати при звільненні. У цьому аспекті обсяг прав військовослужбовця та найманого працівника не може відрізнятись. Проте реалізація військовослужбовцем такого права врегульована законодавцем спеціальною процесуальною нормою, яка обумовлена характером публічної служби. Зокрема, частина 5 ст. 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазначено в позові, суть спірних відносин зведена виключно щодо розміру допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивача в період проходження військової служби, яка відноситься до публічної служби, та здійснення перерахунку та виплати із січня 2020 року по жовтень 2021 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, компенсації за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки для військовослужбовців, які мають дітей до 15 років, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненні із неї, із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 відповідно.

Суд повторно зазначає, що в розумінні вимог ст. 122 КАС України строк звернення позивача з даним позовом обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Всупереч вказаним вимогам позивачем в позові не наведено жодних обґрунтувань того, що перешкоджало позивачу своєчасно звернутися з даним позовом. Тобто, вимоги ухвали про залишення позову без руху не виконано.

Відсутність таких даних позбавляє суд вирішити питання щодо дотримання позивачем місячного строку звернення до суду, наявність чи відсутність підстав, які унеможливлювали б своєчасне звернення позивача з даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали судді від 22.08.2023 не виконав, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунув, тому така позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

З огляду на викладене, суд робить висновок про повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко