Справа № 160/10876/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
позивача: ОСОБА_1 ,
19.05.2023 р. ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд звернулась з адміністративним позовом до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та просить:
визнати протиправним та скасувати Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 »;
поновити суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 у штаті Верхньодніпровського районного суду з 26.02.2021р.;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення у штаті.
Ухвалою суду від 24.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.122,123, 160,161 КАС України.
05.06.2023 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі суду від 24.05.2023 року.
Також, ухвалою суду від 12.06.2023 року витребувано у Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 »;
- відомості/інформацію, що послугували підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу від 26.02.2021 року;
- відомості/інформацію щодо виконання рішення Верховного суду від 09.12.2021 року по справі №9901/94/21;
- звернення позивача до голови суду, враховуючи рішення суду від 09.12.2021 року по справі №9901/94/21, з приводу поновлення на посаді судді цього ж суду;
- листи/відповіді на вказане звернення позивача та інші докази щодо суті спору.
Витребувано у Вищої ради правосуддя належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи, зокрема:
- відомості/інформацію щодо підстав припинення трудових відносин судді ОСОБА_1 , з відповідним судом;
- відомості/інформацію щодо виконання рішення Верховного Суду від 09.12.2021 року по справі №9901/94/21;
- відомості/інформацію на якій стадії наразі перебуває розгляд дисциплінарної справи, здійсненої відносно позивача, враховуючи рішення Верховного Суду від 09.12.2021 року по справі №9901/94/21 та інші докази щодо суті спору.
22.06.2023 року на електронну адресу суду Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області подали письмові пояснення по справі.
Згідно довідки від 28.06.2023 року розгляд адміністративних справ, які знаходяться у провадженні судді ОСОБА_2 , призначених до розгляду на 28 червня 2023 року було перенесено на іншу дату.
Розгляд справи призначено на 04.07.2023 року.
28.06.2023 року Вища рада правосуддя через канцелярію суду подали письмові пояснення по справі. Долучили додаткові докази по справі.
28.06.2023 року Вища рада правосуддя також надіслала до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.
28.06.2023 року Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області подав до канцелярії суду письмові пояснення по справі та долучив витребувані додаткові докази.
28.06.2023 року позивачем через підсистему Електронний суд подані додаткові пояснення у справі.
29.06.2023 року на електронну адресу суду Вища рада правосуддя надіслали пояснення по справі. Долучені додаткові докази по справі.
04.07.2023 року позивач через підсистему Електронний суд подала клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу по справі.
04.07.2023 року позивач через підсистему Електронний суд подала додаткові пояснення по справі.
Ухвалою суду від 04.07.2023 року у відповідача витребувано додаткові докази по справі, зокрема:
- відомості/інформацію щодо отримання відповідачем постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р. у справі №9901/94/21 та рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21, які підписані електронними підписами суддів, та які були долучені позивачем до її заяви від 19.04.2023 року, звернутої до Голови суду.
04.07.2023 року по справі оголошено перерву у підготовчому засіданні; наступне підготовче засідання призначено на 28.07.2023 року.
21.07.2023 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській на електронну адресу суду подали відзив на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
28.07.2023 року позивачем долучені додаткові докази по справі.
28.07.2023 року в судовому на розгляд ставилося питання щодо продовження строку підготовчого провадження у цій справі.
28.07.2023 року позивачем долучені додаткові докази по справі. Надані додаткові пояснення.
27.07.2023 року позивачем долучені додаткові докази понесених судових витрат на правничу допомогу.
08.08.2023 року подали до суду інформаційне повідомлення про дату отримання судом витребуваних документів.
30.08.2023 року судом на розгляд ставилося питання щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 30.08.2023 року закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті на 30.08.2023 року.
30.08.2023 року оголошено перерву у судовому засіданні; наступне судове засідання призначено на 14.09.2023 року.
14.09.2023 року у судовому засіданні сторони підтримали обрані правові позиції.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Указом Президента України від 24 лютого 2011 року за №246/2011 позивача було обрано на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та зарахована до штату суду 15 березня 2011 року, відповідно до Наказу №06-К від 15.03.2011 року.
Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23 лютого 2021року № 428/0/15-21 її було звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України

Наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021 року позивача було відраховано зі штату суду з 26.02.2021 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2021р. провадження № 11-98 сап 21, задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20, та скасоване рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21 було частково задоволено позов визнано протиправним та скасоване рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України".

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р. залишено без змін Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21.

Позивач вказує, про те, що у своїй Постанові Велика Палата зазначила, що у разі скасування судом рішення ВРП про звільнення особи з посади судді остання продовжує перебувати у статусі судді, відновлення цього статусу та поновлення на посаді не потребує спеціальних рішень інших органів.

Вказану копію Постанови ВП ВС від 23.03.2023р. було отримано на електрону адресу 18.04.2023р., що підтверджується скрин-шотом електронної поштової скриньки директорії «Вхідні».

У зв`язку із чим, 19.04.2023р. нею на офіціальну електрону адресу Верхньодніпровського районного суду, на ім`я голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області був направлений лист(заяву) від 19.04.2023р. з проханням скасувати Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. «Про відраховано зі штату суду» та відновити мене у штаті суду з 26.02.2021 року.

Позивач вказує, що лист (заява) від 19.04.2023р. підписаний електронним підписом. До листа (заяви) надавалися копії Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. та Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р. у справі №9901/94/21, які підписані електронними підписами суддів.

Проте, станом на 19.05.2023р. Наказ №02-КГ від 26.02.2021р. не скасований та позивача у штаті Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області не відновлено.

Позивач посилається на те, що у результаті скасування рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 в частині звільнення її з посади судді, відпала єдина правова підстава для відрахування позивача зі штату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а відтак Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. є протиправним та підлягає скасуванню.

На думку позивача, відповідач зобов`язаний був скасувати свій Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. та поновити її у штаті.

Також, вказала, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року по справі №160/4646/21, яке залишено без змін, згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023 року було визнано протиправним та скасовано Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 року №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 . Зобов`язано Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 року по 12.03.2021 року в сумі 16 338,30 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять вісім гривень 30 копійок).

Станом на день звернення до суду із цим позовом рішення у справі №160/4646/21 від 20.01.2023 року не виконано.

Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду із цією позовною заявою про визнання протиправним та скасування Наказу Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » та відповідно поновлення її на посаді

судді у штаті Верхньодніпровського районного суду, починаючи з 26.02.2021 року.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Ухвалою суду від 12.06.2023 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області та Вищу раду правосуддя, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/10876/23 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 28.06.2023 року.

Цією ухвалою суду від 12.06.2023 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі.

Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.

Станом на 14.09.2023 року відповідачем відзив на позовну заяву позивача подано не було.

Однак, відповідачем до матеріалів справи долучені письмові пояснення по справі, у яких відповідач посилається на те, що підставою для прийняття наказу від 26.02.2021 року № 02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » стало рішення Вищої ради правосуддя від 23.02.2021 № 428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України

Вказують, що предметом цього спору є правомірність наказу голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021 №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 », що урегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів», норми якого є спеціальними у спірних відносинах, якими, серед іншого, не передбачено повноважень голови місцевого суду надавати правову оцінку стосовно протиправності або правомірності акту про звільнення судді з посади при прийнятті наказу.

Положеннями статей 24, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що припинення повноважень судді є підставою для видачі головою суду наказу про припинення трудових відносин з таким суддею.

У спірних правовідносинах, приймаючи оспорюваний наказ, голова суду відраховуючи суддю ОСОБА_1 зі штату суду, діяв не як власник або уповноважений ним орган, ініціативи щодо видання спірного наказу не виявляв, а лише діяв на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 23.02.2021 № 428/0/15-21, з урахуванням повноважень, наданих йому законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відрахування зі штату суду не є звільненням, а є лише неминучим наслідком такого звільнення на підставі рішення Вищої ради правосуддя про звільнення позивача.

Заява ОСОБА_1 від 19.04.2023 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області отримана 19.04.2023 року електронною поштою головним спеціалістом.

Також вказали, що до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області не надходило жодного прийнятого судового рішення учасником, якого була б ОСОБА_1 , з відміткою про набрання законної сили таким рішенням, яке повинно бути підставою для виконання відповідних дій щодо виконання рішення. А також від самої ОСОБА_1 до цього часу не надходило ніяких завірених копій рішень суду про поновлення її у штаті вищезазначеного суду.

Вказують, що ОСОБА_1 , неодноразово повідомлялася про необхідність надання рішення суду з відміткою про набрання законної сили таким рішенням, як підстави про скасування наказу.

Відповідач зазначає, що на їх думку, заява, яка надіслана на електрону пошту суду від 19.04.2023 року ОСОБА_1 не може бути підставою для скасування наказу без доданого до неї чинного рішення.

Видача наказу і внесення запису у трудову книжку ОСОБА_1 про поновлення ОСОБА_1 у штаті Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області не здійснювалося.

ІV. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ 1 -Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області

Третя особа 1 до суду надали письмові пояснення по справі, у яких зазначено про таке.

Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області цей наказ був предметом розгляду у справі №160/4646/23.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року по справі №160/4646/21, яке залишено без змін, згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 року №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 .

Зобов`язано Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 року по 12.03.2021 року в сумі 16 338,30 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять вісім гривень 30 копійок).

Щодо позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді судді, зазначають про таке.

Рішенням Касаційного адміністративного суд у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року, залишено без змін Постановою Великої Палати Верховного суду від 23 березня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Вказують, що скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідної Дисциплінарної палати, має наслідком обов`язок Вища правосуддя розглянути відповідну дисциплінарну справу повторно.

Територіальне управління наполягає на відсутність підстав для ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, з огляду на те, що питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішено у спосіб встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах.

Вказують, що крім Вищої ради правосуддя, жоден інший державний орган, у тому числі й суд, не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо призначення на посаду судді або звільнення з посади.

Додатково вказали, що строк повноважень судді ОСОБА_1 , який її було призначено, закінчився - 25 лютого 2016 року.

Ураховуючи зазначене, позовні вимоги стосовно поновлення позивача на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області є передчасними, оскільки дисциплінарне провадження щодо позивача не закінчене.

V. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ 2 - Вища рада правосуддя

Третя особа 2 до суду до суду надали письмові пояснення по справі, у яких зазначено про таке.

Вища рада правосуддя зазначає, що рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, адвокат ОСОБА_3 та суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернулись до Вищої ради правосуддя зі скаргами, в яких просили скасувати рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 № 2993/1дп/15-20 та закрити дисциплінарне провадження.

02 лютого 2021 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення №197/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Не погоджуючись з ухваленим Вищою радою правосуддя рішенням, ОСОБА_1 подала скаргу до Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2021 справі №11-98сап21 задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 2 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1 дп/15-20. Скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1 дп/15-20.

Вища рада правосуддя 23 лютого 2021 року ухвалила рішення № 428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №9901/94/21 відмовлено в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 . Залишено без змін рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року у справі № 9901/94/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», в поновленні а посаді та стягнені моральної шкоди - відмовлено.

Третя особа 2, вказує про те, що у цій справі Верховним Судом не зобов`язано Вищу раду правосуддя вчиняти будь-які дії, а тільки скасовано рішення ВРП.

Додатково зазначили, що до ВРП 22 жовтня 2018 року надійшло подання від 22 жовтня 2018 року № 21-5604/18 з рекомендацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 21 вересня 2018 року № 1662/ко-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Але оскільки рішенням Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, тому Вищою радою правосуддя було прийнято ухвалу від 11.03.2021 року № 613/0/15-21 «Про залишення без розгляду подання з рекомендацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».

VІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України від 24.02.2011 року №246/2011 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років та зараховано до штату суду 15 березня 2011 року, відповідно до наказу №06-К від 15.03.2011 року.

Електронним листом від 16.02.2021 року ОСОБА_1 повідомила Верхньодніпровському районному суду про те, що знаходиться на лікарняному.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 позивача звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

На підставі рішення Вищої Ради Правосуддя наказом голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021 року №02-КГ суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 26.02.2021 року, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, про що внесено запис №5 до трудової книжки позивача.

25.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

29.03.2021 року позивач також звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» із позовною заявою до відповідача 1: Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача2: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021р. №02-КГ та скасувати його в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 ;

- змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021р. на 12.03.2021р.;

- зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області винести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 22937 (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 45 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 НОМЕР_1 (один мільйон) грн. відшкодування моральної шкоди.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним і скасував Рішення ВРП від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023 року залишено без змін, по справі №160/4646/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 року №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 .

Зобов`язано Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 року по 12.03.2021 року в сумі 16 338,30 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять вісім гривень 30 копійок).

У задоволенні іншої частини позовної вимог відмовлено.

Відомості щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023 року залишено без змін, по справі №160/4646/21, матеріали справи не містять.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі №9901/94/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та про відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Згідно матеріалів справи, копію Постанови ВП ВС від 23.03.2023 року позивачем було отримано на електрону адресу - 18.04.2023 року.

Вказані обставини не спростовуються учасниками справи.

19.04.2023 року позивачем на офіціальну електрону адресу Верхньодніпровського районного суду, на ім`я голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області направлений лист (заява) від 19.04.2023р. з проханням скасувати Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. «Про відраховано зі штату суду» та відновлення позивача у штаті суду з 26.02.2021 року.

Вказаний лист (заява) від 19.04.2023 року підписаний позивачем електронним підписом.

Відповідач у своїх письмових поясненнях не заперечує щодо отримання ним вказаного листва позивача від 19.04.2023 року.

Позивач посилається на те, що у результаті скасування рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 в частині звільнення її з посади судді, відпала єдина правова підстава для відрахування її зі штату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а тому на її думку, відповідач зобов`язаний був скасувати свій Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. та поновити її у штаті.

Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду із цією позовною заявою про визнання протиправним та скасування Наказу Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » та відповідно поновлення її на посаді

судді у штаті Верхньодніпровського районного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.

VІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про Вищу раду правосуддя" та іншими законодавчими актами України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 126 Конституції України передбачено дві окремі підстави щодо завершення роботи судді: а) звільнення; б) припинення повноважень.

Так, відповідно до частин 6 та 7 вищезазначеної статті підставами для звільнення судді є:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

В той же час, повноваження судді припиняються у разі:

1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років;

2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави;

3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним;

4) смерті судді;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Приписами статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею вимог щодо несумісності, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Відповідно до статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

В той же час, відповідно до статті 119 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

VІІІ. ОЦІНКА СУДУ

Як вбачається із матеріалів справи, Указом Президента України від 24 лютого 2011 року за №246/2011 ОСОБА_1 обрана на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та зарахована до штату суду 15 березня 2011 року, відповідно до Наказу №06-К від 15.03.2011 року.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23 лютого 2021року № 428/0/15-21 позивачазвільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України

Наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. позивача було відраховано зі штату суду з 26.02.2021 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2021р. провадження № 11-98 сап 21, задоволено скаргу ОСОБА_1 на

рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20, та скасоване рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21 частково задоволений позов ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України".

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р. залишено без змін Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21.

Вища рада правосуддя у своїх письмових поясненнях по справі вказують про те, що вказаними вище рішеннями Верховного Суду лише скасовано їх рішення від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України", та відповідно Вищою радою правосуддя не було зобов`язано вчиняти будь-які дії, здійснені відносно позивача.

Згідно із матеріалами справи, станом на день розгляду цієї справи, Вищою радою правосуддя іншого рішення щодо звільнення позивача з посади судді не приймалося.

Згідно Конституції України повноваження судді можуть припинятися автоматично у разі настання (установлення) певного юридичного факту.

Положеннями статей 24, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що припинення повноважень судді є підставою для видачі головою суду наказу про припинення трудових відносин з таким суддею.

Нормою статті 125 зазначеного Закону дещо уточнено реалізацію припинення повноважень судді, а саме припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

З аналізу вказаних положень вбачається, що у разі виникнення обставин, які зумовлюють припинення повноважень судді, на голову суду законодавством покладено обов`язок припинити трудові відносини судді із відповідним судом шляхом видання відповідного наказу.

Так, згідно матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу від 26.02.2021 року № 02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » стало рішення Вищої ради правосуддя від 23.02.2021 № 428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, в межах доводів позовної заяви, суд з врахуванням вимог ст. 2 КАС України вважає, що оскаржуваний наказ, був прийнятий відповідачем - в межах та в спосіб встановлений законом на час його прийняття, оскільки у відповідача були усі законні підстави для його винесення.

Як вже зазначалось вище, 29.03.2021 року позивач вже зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» із позовною заявою до відповідача 1: Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021р. №02-КГ та скасувати його в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 ;

- змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021р. на 12.03.2021р.;

- зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області винести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 22937 (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 45 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 НОМЕР_1 (один мільйон) грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023 року залишено без змін, по справі №160/4646/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 року №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 . Зобов`язано Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 року по 12.03.2021 року в сумі 16 338,30 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять вісім гривень 30 копійок).

Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що спірний наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 року №02-КГ саме в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 було визнано протиправний та в цій частині його скасовано.

Згідно з інформацією наданою сторонами по справі відносно оскаржуваного наказу про виключення зі штату суду позивача не вчинялося.

Слід зазначити, що рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21, яким частково задоволений позов позивача, згідно якого визнано протиправним, скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України", набрало законної сили 23.03.2023 року, тобто з дати прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р., якою було залишено без змін Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21, а тому на момент винесення оскаржуваного наказу такий прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Крім того, ст. 24 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до повноважень голови місцевого суду не відноситься надання правової оцінки рішенню суду, яке набрало законної сили.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що підстав для скасування оскаржуваного наказу немає, а відтак у задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 », слід відмовити.

Щодо позовних вимог про поновлення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 у штаті Верхньодніпровського районного суду з 26.02.2021р., суд зазначає про таке.

Чинним законодавством України не встановлено процедури поновлення конституційних прав судді (у тому числі трудових) у випадку, коли юридичний факт, на підставі якого суддю було позбавлено повноважень, та відповідно, звільнено, такий був скасований.

Беручи до уваги те, що рішення Вищою радою правосуддя, як єдиним органом, який наділений виключним правом на призначення та звільнення суддів відносно позивача не приймалося, національним чинним законодавством не встановлено процедуру поновлення на посаді судді після закриття кримінальної справи відносно позивача, підстав для скасування оскаржуваного про відрахування зі штату суду позивача в даному немає, тому суд приходить до переконання, що у задоволенні даних позивних вимог також слід відмовити.

Заявлені до суду вимоги позивача у даній справі, які на переконання позивача обумовлюють справедливий розсуд спору, - з одного боку поєднані із виходом за межі дискреційних повноважень голови суду при виданні відповідного наказу в умовах чинного законодавства, а з іншого - ігноруванні чинних правових процедур, які віднесені до дискреційних повноважень конкретного державного органу - Вищої ради правосуддя.

Крім того, суд зазначає, що у разі поновлення судом позивача на посаді, суд фактично перебирає на себе повноваження, як Вищої ради правосуддя, до компетенція якої входить призначення суддів, так і повноваження Голови суду, які надані йому статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо обов`язку оформити вказані трудові відносини, що є неприпустимим.

Враховуючи те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відрахування із штату суду позивача та його поновлення на посаді судді задоволенню не підлягають, а позовна вимога про стягнення на користь позивача суддівської винагороди за весь час вимушеного прогулу є похідною вимогою, тому в задоволенні такої також слід відмовити.

У відповідності до вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цьому випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача, з огляду на таке.

Повноваження голови місцевого суду визначено статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що голова місцевого суду, зокрема:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ;

4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 19.04.2023 року звернувся до Голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області із листом (заявою), в якому просили скасувати Наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021р. «Про відраховано зі штату суду» та відновити її у штаті суду з 26.02.2021 року, оскільки відпали обставини, які зумовили припинення її повноважень на посаді судді.

До вказаної заяви позивачем були долучені вказані вище рішення Верховного Суду, що також підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи доказами.

Лист (заява) ОСОБА_1 від 19.04.2023 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області отримано - 19.04.2023 року електронною поштою, що також підтверджується самим відповідачем, згідно поданих пояснень.

У той же час відповідач, станом на день звернення позивача із цією позовною заявою, жодної відповіді на таку заяву позивача так і не надав.

Згідно письмових пояснень наданих відповідачем, встановлено, та судом здійснені висновки, про те, що відповідач фактично відповідач відмовив у задоволенні такої заяви позивача, через те, що відсутній механізм вирішення такого питання, порушеного позивачем у своїй заяві/листі від 19.04.2023 року.

Суд не погоджується з вказаною позицією та доводами/посиланнями відповідача щодо неможливості включення позивача до штату суду, у зв`язку із тим, що відпала обставина, яка слугувала підставою для відрахування позивача із штату суду, тому саме до повноважень Голови даного суду відповідно до вимог статті 125 Закону України "Про статус суддів і судоустрій", віднесено вирішення питань, пов`язаних з припиненням повноважень судді.

Як встановлено судом, постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2021р. провадження № 11-98 сап 21, задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року №197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20, та скасоване рішення Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21 частково задоволений позов ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України".

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023р. залишено без змін Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/94/21

Отже, згідно матеріалів справи, рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, визнано протиправним та скасовано.

У той же час, відповідач, станом на день звернення позивача із цим позовом до суду не вирішив питання щодо поновлення позивача на посаді, як це передбачено положеннями чинного законодавства, а фактично відмовив у поновленні такого.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З врахуванням наведеного, суд аналізуючи наведені норми чинного законодавства приходить до висновку про те, що належним способом захисту позивача та відновлення його порушеного права буде саме зобов`язання відповідача

розглянути заяву позивача від 19.04.2023 року, з врахуванням висновків суду здійснених у цьому рішенні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy №33202/96, Oneryildiz v.Turkey №48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria №30985/96).

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Щодо розплоду судових витрат, зокрема судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то судові витрати з оплати судового збору не підлягають розподілу.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, слід зазначити про таке.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 р. у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

На підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатським Бюро «Лихопьок Д.П.» укладений Договір №30/18 від 14.11.2018р. про надання правової допомоги та у Додатку №1 (змінений) до Договору від 01.02.2023р. сторони узгодили види послуг та їх вартість (із розрахунку 2000,00 грн. за 1 годину).

Відповідно до Додаткової угоди від 06.08.2019р. строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2024р. та адвокатом надані послуги зі складання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (вивчення документів, визначення релевантних джерел права та судової практики зі спірних правовідносин) вартість послуги 5000 грн. (2 год. 30 хв. * 2000 грн.).

Отже попередні витрати на правову допомогу, згідно поданої позивачем заяви від 04.07.2023 року, складають - 5000 гривень.

Слід вказати, що до матеріалів справи також було долучено акт про надання послуг-правової допомоги згідно із договором №30/18 від 14.11.2018 року на загальну суму 12000,00 грн., ордер №АЕ №1193091 від 15.05.2023 року, договір №30/18 про надання правової допомоги від 14.11.2018 року, додаткову угоду №1 до договору №30/18 про надання правової допомоги від 06.08.2019 року, договірну вартість послуг з надання правової допомоги від 01.02.2023 року (з описом робіт), свідоцтво по право на заняття адвокатською діяльність серія ДП №0954 від 19.12.2018 року.

Вирішаючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У той же час, оскільки позивач, у зв`язку із протиправними діями відповідача, був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав, у зв`язку із чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності та задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., оскільки така вартість наданих адвокатом послуг є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданої адвокатом правничої допомоги.

Відтак, у стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 205, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, третя особа 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа 2: Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення у штаті задовольнити частково.

Зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2023 року щодо скасування наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021 року та щодо її поновлення в штаті Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, з врахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області (51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, вул. Яблунена, 47, ).

Третя особа 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області (проспект Дмитра Яворницького, 21, Дніпро, Дніпропетровська, 49000, код ЄДРПОУ 26239738).

Третя особа 2: Вища рада правосуддя (вул. Студентська, 12-А, м, Київ, 04050, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2023 року.

Суддя В.В. Ільков