Справа № 303/7257/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 вересня 2023 рокум. Ужгород№ 303/7257/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного нотаріуса першої мукачівської нотаріальної контори Плеша Андрія Михайловича (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Соборна, 30) про визнання дій протиправними та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Державного нотаріуса Першої мукачівської нотаріальної контори Плеша Андрія Михайловича, якою просить: « 1) визнати дії відповідача - службової особи державного нотаріуса Першої мукачівської державної нотаріальної контори Плеші Андрія Михайловича - протиправними; 2) визнати протиправним та скасувати акт «постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій» від 03 серпня 2023 року; 3) зобов`язати державного нотаріуса Першої мукачівської державної нотаріальної контори Плешу Андрія Михайловича видати мені «Свідоцтво про право на спадщину за законом на усе майно, що залишилося після смерті мого сина ОСОБА_2 »

10 серпня 2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області адміністративну справу передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

19 вересня 2023 року справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду та внаслідок автоматизованого розподілу справ, справу передано на розгляд судді Скраль Т.В.

У відповідності до частини 2 статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 03 серпня 2023 року, після п`яти місяців митарств, отримала постанову державного нотаріуса Першої мукачівської державної нотаріальної контори Плеші Андрія Михайловича про відмову у вчиненні нотаріальних дій. У постанові від 03 серпня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій «про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на майно», яке належало її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 сину ОСОБА_2 відповідач посилається на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 березня 2023 року у справі № 303/6910/22. року, яке начебто передбачає наявність іншого претендента на 1/2 частини спадщини. Таке твердження відповідача є надуманим та незаконним. По перше: рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 березня 2023 року у справі 303/6910/22 року відсутнє у реєстрі судових рішень, які набрали законну силу. По друге і це головне: судове рішення ухвалено у спорі між іншими фізичними особами до яких вона не має жодного відношення та на майно, що не відповідає її юридичній адресі. Відтак, її воно не може зачіпати, а тим більше стосуватися, для неї воно не створює ні прав ні обов`язків. З березня 2023 року, коли вона вперше звернулася до державного нотаріуса Першої мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А. М. вона наголошувала на цьому факті. Однак, він уникав прямої відповіді чому не виконує вимоги ст. 1261 ЦК України та не видав мамі померлого сина, як спадкоємцю першої черги спадкування за законом, «свідоцтва про право на спадщину за законом». Зловживання владою з боку відповідача призвело до того, що 1 травня 2023 року вона подала на відповідача скаргу до його керівництва. Однак, це не вплинуло на позицію відповідача, а тому такі дії позивач вважає протиправними, а постанова державного нотаріуса від 03.08.2023 року підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, частина 1 статті 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначаючи критерії належності спору до адміністративної юрисдикції, слід враховувати не тільки критерії розмежування юрисдикції за суб`єктним складом, а також з`ясовувати предмет спору, про яке право йдеться у спірних правовідносинах та чи немає спору про права.

Визначальною ознакою для правильного вирішення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Проте, спір, що підлягає розгляду за даною позовною заявою, на переконання суду, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою.

Тлумачення поняття "суб`єкт владних повноважень" надано у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС, де зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Також слід зазначити, що структура нотаріату утворена таким чином, що вони не пов`язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів. Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб`єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС.

Слід зазначити, що незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон № 3425-XII) фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням положень статті 17 КАС можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. А отже, виходячи з положень статті 19 ЦПК, такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 50 Закону № 3425-XII нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.

Як вище зазначалося судом, державний нотаріус згідно із Законом № 3425-XII не є суб`єктом владних повноважень чи юридичною особою.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", справи про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні розглядаються в порядку цивільного судочинства. Щоправда Цивільний процесуальний кодекс України взагалі не містить положень щодо особливостей розгляду таких позовних заяв.

В постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20) зазначено, що тлумачення статті 50 Закону України "Про нотаріат" свідчить, що при задоволенні позову про оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України "Про нотаріат" і належать до його компетенції.

В постанові від 30 червня 2021 року у справі № 761/40184/16-ц (провадження № 61-5802св19) Верховний Суд сформулював такі правові висновки. Законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Таким чином, позов про оскарження дій нотаріуса подається до суду загальної юрисдикції за загальними правилами підсудності.

Саме такою є й позиція Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладена в п.4 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року

Частина 1 статті 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КАС України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, відповідно до вимог вищезазначених норм, суд роз`яснює позивачці, що дану справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а тому слід звернутися з даним позовом до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, з наведених вище мотивів у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 294 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі.

2. Роз`яснити позивачці, що дану позовну заяву слід розглядати в порядку цивільного судочинства, а тому їй слід звернутися з даним позовом до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

3.Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Т.В.Скраль