Справа № 160/14566/23
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік у кількості 10 днів, за 2023 рік у кількості 2,5 дня, та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік у кількості 10 днів, за 2023 рік у кількості 2,5 дня, та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022- 2023рік, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, враховуючи раніше виплачені суми;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.04.2023 року по 14.04.2023 рік, з розрахунку середньоденного грошового забезпечення, яке складає з 2 713,24 грн. х 14 днів = 37 950,36 грн. без врахування не доплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022-2023 рік 12,5 днів та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2022рік.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 04.03.2022 був мобілізований Кам`янським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області на час військового стану та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу № 203 від 31.03.2023 року виключений із списків особового складу військової частини на підставі наказу командира 93 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 31.03.2023 р № 8-рс звільнено у запас відповідно підпункту «г» пункту 4 частини 2 ст. 26 Закону № 2232-XII «Про військовий облік та військову службу» (у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю). Однак, при звільненні з військової служби Позивач не отримав в повному обсязі компенсацію за невикористані календарні дні відпустки за 2022 рік та 2023рік, не виплачена допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022рік. Позивач звернувся до Відповідача з адвокатським запитом № 0425/ЄВВ від 26.04.2023 року про надання інформації та документів, які обґрунтують нараховану та не виплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, розрахунок кількості діб компенсації за не використану щорічну відпустку за 2022-2023 рік та повний розрахунок кожного виду нарахування виплат при звільненні. Але відповіді на зазначений адвокатський запит Відповідач не надав. Вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 є протиправними і, такими що порушують його права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
08 вересня 2023 року на електрону адресу суд надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , у якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, просив у позові відмовити. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно з картки особового рахунку ОСОБА_1 , позивачу була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі 13 846,2,0 грн. та 22 051,13 грн; компенсація відпустки після звільнення у розмірі 14 700 грн. Тому, вважають, що позивач безпідставно стверджує про те, що не отримував компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошової допомоги на оздоровлення. Стосовно вимоги позивача щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022-2023рік, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою. Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, враховуючи раніше виплачені суми, відповідач зазначив, що винагорода, передбачена Постановою №168 має тимчасовий характер, а тому відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки. Також, відповідач зазначив, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.04.2023 року по 14.04.2023 року сталася не звини військової частини, оскільки вона не є розпорядником коштів та фінансується з державного бюджету, то, відповідно, Відповідач не може передбачити наперед компенсаційні витрати, - для їх виплати необхідно відправляти заявки до відповідного органу. Крім того, зазначили, що трудове законодавство не поширюється на проходження служби військовослужбовцями, з огляду на що вимоги позивача є безпідставними та зазначили про те, що з позивачем проведено повний розрахунок.
11 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що відзив не містить належних обґрунтувань, доказів щодо наявності законних підстав не нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік та 2023 рік в повному обсязі. Отже, у позивача повинно бути виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік. 25 діб, за 2023 рік 7,5 діб. Нарахована та виплачена компенсація за не використану відпустку за 2022 рік та 2023 рік відповідно до наказу № 203 від 31.03.2023 р. лише за 2022 рік за 15 діб та 2023 рік за 5 діб і Позивач не заперечує про часткову виплату компенсації за не використані відпустки. Жодних належних, допустимих та достатніх доказів в спростування позову і викладених у позові обставин справи Відповідачем не надано. Крім того, позивач зазначив про безпідставність доводів відповідача про тимчасовий характер та відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 168 від
28.02.2022, оскільки воєнний стан, як правовий режим, не є одномоментним за своєю суттю, триває певний період до його скасування у встановленому порядку (фактично вже більше ніж 1 рік і 6 місяців).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.03.2022 був мобілізований Кам`янським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області на час військового стану та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 203 від 31.03.2023 року Головного сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , навідника 3 кулеметного відділення взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, на підставі наказу командира 93 окремої механізованої бригади (по особовому складе) від 31 березня 2023 року № 89-рс, звільненого у запас відповідно до підпункту «г» пункту четвертого частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу'' (через такі сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії), вважати таким, що здав справи та посаду 31 березня 2023 року.
З 31 березня 2023 року виключений із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 01 квітня 2023 року.
Виплатити щомісячну премію в максимальному розмірі 535% від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони Україїш від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборога України, викладеного в телеграмі Міністра оборони України від 04 березня 2022 року № 248/1210, з 01 по 31 березня 2023 року.
Виплатити надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612, з 01 по 31 березня 2023 року.
Виплатити на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткову винагороду з розрахунку 30 000 (тридцять тисяч) гривень на місяць за період з 01 по 13 березня 2023 року (включно).
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана.
Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 15 діб пропорційно прослуженому часу.
Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023 рік в кількості 5 діб пропорційно прослуженому часу.
Відпустка за сімейними обставинами за 2023 рік зі збереженням грошового забезпечення не надавалась.
Виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік.
Матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалась.
Самовільно залишав військову частину з 25 вересня по 03 листопада 2022 року.
14 квітня 2023 року позивачу був здійснений остаточний розрахунок при звільненні.
Позивач вважає, що він не отримав у повному обсязі компенсацію за невикористані календарні дні відпустки за 2022 рік та 2023рік, а також йому не була виплачена допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022 рік, у зв`язку з чим звернувся із вказаним позовом.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), Законом України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).
Відповідно до частини першої статті 2 - Закону № 2232-XII - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з статтею 4 Закону № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом № 3551-XII, особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону № 504/96-ВР. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом № 504/96-ВР, або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач з 04 березня 2022 року по 31 березня 2023 року проходив військову службу та має право на компенсацію за не використанні дні щорічної відпустки за 2022 та 2023 року. Проте, спірним є кількість днів відпустки за які повинна бути виплачена компенсація, тому вирішуючи питання кількості днів відпустки суд виходить з такого.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Таким чином, Позивач має право на щорічну відпустку за 2022 рік починаючи з березня 2022 року по грудень 2022рік включно, (без врахування періоду з 25 вересня по 03 листопада 2022 року, у якому самовільно залишав військову частину), що дорівнює 8 повних місяця служби, що дорівнює 20 дням щорічної відпустки за 2022 рік.
Проте, відповідачем в протиправно розрахована компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 15 діб.
Водночас, за 2023 рік Позивач має право на щорічну відпустку починаючи з січня 2023 р по березень 2023 рік включно, що дорівнює 3-м місяцям служби. Проте, відповідачем в протиправно розрахована компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 5 діб.
Таким чином, позовні вимоги в частині розрахунку кількості днів для компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік та 2023 рік підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку та грошової допомоги на оздоровлення, суд виходить з такого.
Військовослужбовець, який звільняється зі служби, має право на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної та основної відпустки, яка передбачена абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з врахуванням раніше виплачених сум.
Так, пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011 -XII і виплачується разом з наданням щорічної відпустки.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частин другої четвертої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Судом не встановлено, а відповідачем доказів виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, суду не надано.
В подальшому КМУ внесено ряд змін постановами № 217 від 07.03.2022; № 350 від 22.03.2022; № 400 від 01.04.2022; №754 від 01.07.2022; № 793 від 07.07.2022; № 1066 від 27.09.2022; № 1146 від 08.10.2022; № 43 від 20.01.2023.
Зі змісту постанови №168 слідує, що додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Згідно з банківськими виписками, позивачу в період з березня 2022 року по березень 2023 року включно, нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168, така винагорода виплачувалась щомісячно.
Таким чином, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, виплачувалася позивачу щомісячно з моменту її установлення Кабінетом Міністрів України та до моменту звільнення позивача з військової служби.
Аналіз норм постанови Кабінету Міністрів України № 168 з урахуванням фактичних обставин, а саме виплати позивачу додаткової винагороди щомісячно, з моменту її установлення до моменту звільнення позивача з військової служби вказує на те, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 додаткова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Те, що виплату зазначеної винагороди встановлено Кабінетом Міністрів України здійснювати на період воєнного стану жодним чином не спростовує притаманних їй ознак щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, позаяк воєнний стан, як правовий режим, не є одномоментним за своєю суттю, триває певний період до його скасування у встановленому порядку і протягом цього періоду виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 здійснюється щомісячно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили, зокрема, ст.9 Закону № 2011-XII.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про безпідставність доводів відповідача щодо не врахування сум додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рік.
Таким чином, дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 рік, з обчисленням їх розміру без врахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 є протиправним, а позовні вимоги такими що підлягають задоволенню в цій частині.
Вирішуючи питання індексації грошового забезпечення за 2022 рік, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII, встановлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому таке грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Позивачем доказів не нарахування та не виплати відповідачем індексації грошового забезпечення позивачу за 2022 рік суду не надано. Суд, зауважує, що адвокатський запит від 26.04.2023 року також не містить питання щодо незгоди позивача з не виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення за 2022 рік.
Так, частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України права, свободи та інтереси осіб підлягають захисту у разі встановленням судом факту їх порушення, інакше такі вимоги будуть передчасними.
Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідачем не була виплачена індексації грошового забезпечення позивачу у 2022 році.
Вирішуючи питання, затримки розрахунку при звільнення за період з 31 березня 2023 року по 14 квітня 2023 року, суд виходить з такого.
Відповідності до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з наказу № 203 від 31.03.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 31 березня 2023 року виключили із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 01 квітня 2023 року. Тобто, станом на 01 квітня 2023 року відповідач повинен був виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні.
Однак, в порушення приписів вищенаведеного положення вчасного розрахунку не здійснив.
Правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовців врегульовані нормами КЗпП України.
Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Водночас, вимога позивача про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітоку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за спірний період в сумі 37 950,36 грн є передчасна, оскільки позивачем оскаржується сума остаточного розрахунку, за березень 2023 року, а відтак не може бути величиною для обрахунку розміру середнього заробітку при звільненні.
У зв`язку із наведеним, суд прийшов до висновку про зобов`язання військову частину нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
За нормами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у цій справі розподілу не підлягають.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік у кількості 5 днів, за 2023 рік у кількості 2,5 дня, та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік у кількості 5 днів, за 2023 рік у кількості 2,5 дня, та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022-2023рік, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, враховуючи раніше виплачені суми.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2023 року по 14 квітня 2023 року, з урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев