Справа № 580/1979/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1979/23 Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Кузьмишина О.М.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Звенигородська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Звенигородська міська рада, ОСОБА_2 , у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення з поземельної книги ДЗК запису про внесення відомостей про поширення права сервітуту на межі частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:1078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача виключити з поземельної книги ДЗК запис про внесення відомостей про поширення права сервітуту на межі частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:1078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Крім того, апелянтом зазначено, що державним кадастровим реєстратором до ДЗК внесено відомості про поширення права сервітуту на вищевказану земельну ділянку. При цьому, такі відомості внесені без наявності належних підстав (договір, рішення суду, закон), а отже вони підлягають вилученню, як такі, ще перешкоджають позивачу у реалізації його майнових прав орендаря земельної ділянки.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.02.2021 між Звенигородською міською радою, як власником земельної ділянки, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як орендарями укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1888 га з кадастровим номером :01:004:1078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розділу 13 вказаного договору перебачено обмеження у вигляду «Інші земельні сервітути. Право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху» (код обмеження 07.10) на площу земельної ділянки 0,0045 га.

Відповідно до витягу від 13.01.2023 №НВ-023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:1078 зареєстровано відомості про земельний сервітут «Інші земельні сервітути» на частину земельної ділянки, площею 0,0045 га. Строк дії сервітуту - безстроково.

31.01.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про видалення із Державного земельного кадастру земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:1078, площею 0,0045 га.

Листом від 16.02.2023 №31-23-0.2-738/2-23 відповідач повідомив позивача, що наявність інформації про земельний сервітут у договорі оренди, який укладений 23.02.2021 між Звенигородською міською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також згоди орендодавця, унеможливлює видалення вказаної інформації.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиключення з ДЗК запису про поширення права сервітуту на земельну ділянку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

На підставі п.п. а, б ч.1 ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно ч.1 ст.100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Так, ч. 1 статті 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є: індексні кадастрові карти (плани) України, Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст; індексні кадастрові карти (плани) кадастрової зони, кадастрового кварталу; кадастрові карти (плани) Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст, інші тематичні карти (плани), перелік яких встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру; Поземельні книги.

Зокрема, статус відомостей Державного земельного кадастру визначений статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку:

а) кадастровий номер;

б) площа;

в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця);

г) склад угідь;

ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель);

д) нормативна грошова оцінка;

е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки;

є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки;

ж) кадастровий план земельної ділянки;

з) дата державної реєстрації земельної ділянки;

и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей;

і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

ї) дані про бонітування ґрунтів.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.

Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі.

Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

До Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї.

Форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051).

Таким чином, зміст наведених норм права свідчить про те, що Поземельна книга є офіційним документом, яка є частиною Державного земельного кадастру та містить у собі інформацію, зокрема, відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що реєстрація в ДЗК земельної ділянки площею 0,1888 га з кадастровим номером :01:004:1078 здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки земель житлової та громадської забудови із земель комунальної власності Звенигородської міської ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі гр. ОСОБА_1 , МП «Перукар».

Даний проект землеустрою розроблений ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення ОСОБА_1 , МП «Перукар» та погоджений висновком ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 18.08.2020 №18792/82-20.

Наразі, колегія суддів зазначає, що матеріали вказаного проекту землеустрою, містять інформацію про наявність на земельній ділянці земельного сервітуту, зокрема: завдання на виконання робіт; план меж земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки.

Згідно з ч.6 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, а також на підставі інших видів документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки.

Таким чином, внесення інформації про наявний земельний сервітут на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:1078 в Поземельну книгу та ДЗК відбулось на підставі технічної документації із землеустрою, розробленої на замовлення позивача та погодженої в установленому законом порядку.

Крім того, 23.02.2021 між Звенигородською міською радою, як власником земельної ділянки, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як орендарями укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1888 га з кадастровим номером :01:004:1078, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі, відповідно до Розділу 13 вказаного договору перебачено обмеження у вигляду «Інші земельні сервітути. Право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху» (код обмеження 07.10) на площу земельної ділянки 0,0045 га.

Отже, колегія суддів зауважує, що наявність земельного сервітуту на орендованій позивачем земельній ділянці передбачена технічною документацією на земельну ділянку та договором оренди землі.

Відповідно до ст. 402 Цивільного кодексу України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з абз.4 ч.2 ст.100 ЗК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Право земельного сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації незалежно від підстави виникнення. Реєстрація права земельного сервітуту здійснюється відповідно до порядку реєстрації прав на земельну ділянку.

Згідно із статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи те що, наявний земельний сервітут на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:1078, який внесений в Поземельну книгу та ДЗК під час реєстрації цієї земельної ділянки, не зареєстрований, як речове право, він фактично не породжує жодних юридичних наслідків для позивача, як орендаря земельної ділянки.

Беручи до уваги усі зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача про порушення його прав власником суміжної земельної ділянки (кадастровий номер :01:004:0279) ОСОБА_3 , який, на думку позивача, користуючись інформацією про земельний сервітут, використовує земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:1078 для власних потреб будівництва є необґрунтованими.

Щодо посилання позивача на п.128 Порядку №1051, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вказаної норми у разі коли протягом одного року з дня внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, право суборенди, сервітуту не зареєстроване (на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру), Державний кадастровий реєстратор:

1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру виключає з відповідного розділу Поземельної книги в електронній (цифровій) формі запис про внесення відповідних відомостей та вносить відомості про зміну запису за власним кваліфікованим електронним підписом;

2) на аркуші Поземельної книги в паперовій формі, який містить відомості, що підлягають виключенню, робить позначку про таке виключення за формою згідно з додатком 26;

3) виготовляє новий (без зазначення в ньому виключених відомостей) аркуш Поземельної книги в паперовій формі, долучає його до відповідної Поземельної книги та зберігає разом з нею.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію.

Частиною 11 ст.79-1 ЗК України встановлено, що державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Згідно абз.4 ч.2 ст.100 Земельного кодексу України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, як вбачається зі змісту вищенаведених правових норм, правонабувач земельного сервітуту (особа на яку він розповсюджується) має спочатку зареєструвати таке право у Державному земельному кадастрі, а після цього також у Єдиному державному реєстрі речових прав.

При цьому, у разі нереєстрації такого права у Реєстрі речових прав, відповідна інформація підлягає вилученню також з ДЗК на підставі п.128 Порядку №1051.

Отже, наведена норма п.128 Порядку №1051 регулює питання державної реєстрації права земельного сервітуту у разі його набуття особою на підставі правовстановлюючого документа (договір, рішення суду тощо).

Проте з матеріалів справи слідує, що внесення інформації про наявний земельний сервітут на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:1078 в Поземельну книгу та ДЗК відбулось на підставі технічної документації із землеустрою під час реєстрації земельної ділянки.

Разом з цим, інформація про наявність правовстановлюючого документа на право земельного сервітуту щодо використання частиною земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:1078 відсутня.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що п.128 Порядку №1051, не підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.М. Кузьмишина

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 21.09.2023р.)