Справа № 701/536/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року справа № 701/536/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Маньківського районного суду Черкаської області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову відповідача у встановленні позивачу статусу члена сім`ї загиблого/померлого;

- зобов`язати відповідача встановити позивачу статус члена сім`ї загиблого/померлого Захисника України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Верхньокам`янське Бахмітського району Донецької області.

Ухвалою судді Маньківського районного суду Черкаської області від 07.06.2023 дану адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

03.07.2023 матеріали справи надійшли до Черкаського окружного адміністративного суду та за результатами проведення повторного автоматичного розподілу справа призначена судді Гаращенку В.В.

Ухвалою від 31.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 29.08.2023 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.09.2023 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 31 грудня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від спільного шлюбу народилося троє дітей: донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , сини: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується ксерокопіями свідоцтва про народження дітей. В силу певних причин 04 березня 2015 року шлюб між подружжям ОСОБА_6 районним судом розірваний, однак позивач продовжувала жити з колишнім чоловіком однією сім`єю, мали спільний побут, господарство та взаємні права та обов`язки і ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився ще один син ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 під час бойових дій ОСОБА_2 загинув.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 06 березня 2023 року встановлено факт, що позивач постійно проживала з ОСОБА_2 та вела з ним спільне господарство, тобто постійно проживала однією сім`єю без шлюбу з березня місяця 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 .

На думку позивача, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визнає критерії за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки, народження спільних дітей, тому позивач вважає себе членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 та вважає, що має право пільги, встановлені законодавством для члена сім`ї загиблого Захисника України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідач зазначив, що особи, які проживали однією сім`єю із загиблим, у тому числі якщо це встановлено судом, за відсутності реєстрації шлюбу між ними, не можуть бути визнані дружинами (чоловіками), а надання особам, що проживали в незареєстрованому шлюбі, таких самих прав в частині соціального захисту встановленого державою для офіційно зареєстрованого подружжя, позбавляє доцільності самої державної реєстрації шлюбу.

На підставі наведеного відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у встановленні статусу члена сім`ї загиблого Захисника України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.04.2023 позивач, посилаючись на п. 5 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», подала до відповідача заяву, в якій просила встановити статус члена сім`ї загиблого Захисника України ОСОБА_2 .

До заяви позивач долучила копії наступних документів: копію паспорта; копію ідент. коду; копію довідки з ЄДДР; копію свідоцтва про смерть; копію рішення Маньківського районного суду від 06.04.2023; довідку Уманського РТЦК від 12.04.23 №221; копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.01.23 №26; копію витягу про причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією, захворюванням, отриманим при захисті Батьківщини; копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію довідки про причину смерті ОСОБА_2 ; копію повідомлення про загибель ОСОБА_2 ; фото.

Листом №79/01-05 від 20.04.2023 позивачу повідомлено, що згідно рішення комісії, яке оформлене протоколом №19 від 20.04.2023, вирішено відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що особи, які проживали однією сім`єю із загиблими, у тому числі, якщо це встановлено судом, за відсутності реєстрації шлюбу між ними, не можуть бути визнані дружинами (чоловіками), а надання особам, що проживали в незареєстрованому шлюбі, таких самих прав в частині соціального захисту, встановленого державою для офіційно зареєстрованого подружжя, позбавляло б доцільності самої державної реєстрації шлюбу. З урахуванням викладеного відсутні правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України, оскільки визнання судом факту проживання однією сім`єю за відсутності реєстрації шлюбу між позивачем і загиблим, не є підставою визнання її одним із подружжя в сенсі Сімейного кодексу України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись із відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту №3551-XІІ від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормами статті 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Пунктом 19 частини 1 статті 6 Закону № 3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 10-1 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать:

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у

сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до частини 4 зазначеної статті до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Процедуру надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначає Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015, (далі Порядок № 740).

Відповідно до п. 7 зазначеного Порядку посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302.

Пунктом 2 цього Положення №302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 4 Положення №302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України".

У постанові від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність відмови у встановленні статусу Член сім`ї загиблого (померлого) та видачі Посвідчення члена сім`ї загиблого, так як позивач, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, статусу члена його сім`ї не мала.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на рішення Маньківського районного суду у справі №701/117/23 від 06.03.2023, яке набрало законної сили 06.04.2023, є безпідставними і висновки суду не спростовує, оскільки встановлення цим рішенням факту спільного проживання позивача та загиблого військовослужбовця однією сім`єю може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачем статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Також Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №205/5929/17 (2-а/205/214/17) виклав висновок, згідно якого Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного кодексу України, і суд не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Висновки суду у цій справі відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій соціального захисту ветеранів війни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО