Справа № 340/2888/23
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/2888/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області (, 26500, Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Соборна, 48) про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- стягнути з Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2022 року по 01.05.2023 року в сумі 347 602 гривень 58 копійок (триста сорок сім тисяч шістсот дві гривні 58 копійок);

- стягнути з Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до розпорядження від 24.11.2021 №194-к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії карантину з 07.12.2021, кінцеву дату відпустки не зазначено, 22.06.2022 нею подано заяву про надання дозволу достроково вийти із відпустки, у задоволенні якої відповідачем відмовлено.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 340/3612/22, залишеним в силі Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.03.2023 визнано протиправною бездіяльність Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області щодо непогодження ОСОБА_1 дострокового припинення відпустки без збереження заробітної плати та зобов`язано Голованівську районну військову адміністрацію Кіровоградської області допустити ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків.

На виконання рішення суду, відповідачем винесено Розпорядження від 01.05.2023 №13-к, яким позивача допущено до виконання посадових обов`язків за посадою заступника начальника Голованівської РВА лише з 02.05.2023.

Позивач зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2022 по 01.05.2023 в сумі 347 602 гривень 58 копійок не виплачено, в зв`язку з чим просить стягнути вказану суму.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що зазначені обставини призвели до порушенння її права на працю, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають докладання додаткових зусиль для організації свого життя, що спричиняє їй моральні страждання, яку вона оцінює у 100 000 грн.

Ухвалою судді від 19.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

05.06.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що позивачкою не надано належних доказів завдання їй моральної шкоди, не наведено та не обгрунтовано розрахунку її розміру що свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. Також відповідача зазначає, що трудові відносини між позивачкою та відповідачем не припинялися, позивачка не була незаконно звільнена, переведена на іншу роботу, що є випадком в якому може мати місце вимушений прогул, а отже підстави виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначені ст. ст. 235, 236 КЗпП України в даному випадку відсутні.

07.06.2023 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив.

Ухвалами судді від 14.06.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін та зобов`язано Голованівську РВА Кіровоградської області надати до суду додаткові докази.

16.06.2023 від відповідача, на електронну адресу суду, надійшли заперечення.

Ухвалами судді від 07.08.2023 та 06.09.2023 продовжувався процесуальний строк розгляду справи та зобов`язано Голованівську РВА Кіровоградської області надати до суду додаткові докази.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням зібраних доказів, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до розпорядження від 24.11.2021 №194-к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії карантину з 07.12.2021, кінцеву дату відпустки не зазначено, 22.06.2022 нею подано заяву про надання дозволу достроково вийти із відпустки, у задоволенні якої відповідачем відмовлено.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 340/3612/22, залишеним в силі Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.03.2023 визнано протиправною бездіяльність Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області щодо непогодження ОСОБА_1 дострокового припинення відпустки без збереження заробітної плати та зобов`язано Голованівську районну військову адміністрацію Кіровоградської області допустити ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків.

На виконання рішення суду, відповідачем винесено Розпорядження від 01.05.2023 №13-к, яким позивача допущено до виконання посадових обов`язків за посадою заступника начальника Голованівської РВА з 02.05.2023.

Вказані фактичні визнаються учасниками справи, а отже відповідно до ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Разом з тим, заробітна плата за період з 22.06.2022 по 01.05.2023 ОСОБА_1 не виплачена, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Щодо доводів відповідача про те, що між вимогами позивачки про стягнення моральної шкоди та предметом публічно-правового спору у цій справі відсутній матеріально-правовий зв`язок, що позбавляє суд процесуальної можливості вирішувати їх у межах одного провадження за правилами адміністративного судочинства суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач заявила позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.06.2022 по 01.05.2023 разом з вимогою про стягнення моральної шкоди. Такі вимоги, заявлені в одному провадженні, виникли з правовідносин, зумовлених проходженням позивачем публічної служби, тому мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховною Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.

Системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. При цьому, вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Як установлено судом, причинами того, що у спірний період - 22.06.2022 по 01.05.2023 ОСОБА_1 не виконувала свої трудові обов`язки і не отримувала заробітну плату є вина відповідача, що встановлено Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 у справі № 340/3612/22.

Наведеним спростовуються доводи відповідача проти задоволення позову в частині стягнення з Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.06.2022 по 01.05.2023.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується зокрема у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , які надійшли на адресу суду 15.09.2023, розмір заробітної плати протягом останніх двох місяців, що передували відпустці без збереження заробітної плати позивача (жовтень, листопад 2021) становив 67169,58 грн., кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2021 становила 20 та 20 відповідно.

Таким чином, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за останні два місяці перед відпусткою без збереження заробітної плати становить 67169,58 грн. : 40 днів = 1679 грн. 24 коп.

Кількість робочих днів за період з 22.06.2022 по 01.05.2023 становить 214 днів.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, за період з 22.06.2022 по 01.05.2023, складає 359357,36 грн. (214 роб.дні х 1679,24 грн.).

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала, що не виплативши належні суми їй завдано моральних страждань, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку із чим їй спричинено моральну шкоду, яку остання оцінює у 100 000 гривень.

Суд звертає увагу, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували завдання їй моральних чи фізичних страждань відповідачем, не наведено та необгрунтовано розрахунку її розміру, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. слід відмовити.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Кіровоградського окружного адміністративного суду, позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення на її користь заробітку за час затримки виконання судового рішення, в той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач, в частині задоволених позовних вимог, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області (, 26500, Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Соборна, 48) про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2022 року по 01.05.2023 року в сумі 359357,36 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА