Справа № 380/15659/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії за віком із урахуванням положень ст.51 та ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії за віком, збільшивши розмір пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад 10 років (для громадян, які працювали за списком №1), але не вище 85 відсотків заробітку, на підставі ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, починаючи з 01.05.2023 року і виплачувати у такому розмірі до припинення передбачених законодавством підстав для проведення такої виплати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХП, починаючи з 01.05.2023 року і виплачувати до припинення передбачених законодавством підстав для проведення такої виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Личаківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова, отримує пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , хвороба та смерть пов`язані з Чорнобильською катастрофою. Позивачка та її померлий чоловік мають статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Зазначає, що є дружиною померлого громадянина із числа потерпілих категорії І.

01.05.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача про: - проведення перерахунку пенсії із урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 10 років (для громадян, які працювали за списком №1), та виплачувати пенсію з урахуванням проведеного перерахунку; - згідно ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю (відповідно до посвідчення категорії 4, № НОМЕР_1 ).

Листом від 12.05.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало відповідь не по суті змісту заяви, у зв`язку з чим 06.06.2023 позивач повторно звернувся до управління Пенсійного фонду через веб-портал із заявою про надання відповіді по суті поданої заяви від 01.05.2023.

Листом від 20.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у перерахунку пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 14 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що ОСОБА_1 із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії із врахуванням положень ч.2 ст.56 та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ до Головного управління Пенсійного фонду України не зверталася та не подавала жодних документів.

Рішення про відмову у перерахунку пенсії із врахуванням положень ч.2 ст.56 та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до ст.51 Закону №796-ХІІ Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не приймалося.

Відповіді на звернення позивача від 14.03.2023 та 01.05.2023 не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, а носять лише інформативний характер.

Зазначає, що пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, Закону №796-ХІІ та інших чинних нормативно - правових актів. Відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ право на пенсію в повному розмірі мають громадяни віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянами, які відпрацювали за списком №1, зокрема чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку. При умові призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058-IV.

Пільгова величина обчислення розміру пенсії, визначена у ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ застосовується виключно у разі призначення пенсії на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058-IV (за «двоскладовою формулою») під час обчислення першої складової, яка передбачає обчислення розміру пенсії у відсотках від заробітку особи, які визначаються залежно від наявного стажу роботи. Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розрахункова величина стажу, визначена у ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ має пільговий характер і застосовується виключно під час обчислення пенсії за нормами ч.2 ст.27 Закону №1058-IV.

Оскільки позивач не належить до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутні підстави для пільгового обчислення страхового стажу під час призначення пенсії. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Згідно матеріалів пенсійної справи, позивач отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону №1058-IV за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Розмір пенсії годувальника обчислений відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058-IV не передбачає винятків та пільгового обчислення страхового стажу. Обчислення розміру пенсії відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058-IV є недоцільним, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії.

Розрахункова величина стажу, визначена у ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ має пільговий характер і застосовується виключно під час обчислення пенсії за нормами ч.2 ст.27 Закону №1058-IV для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте, позивач отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону №1058-IV.

Статтею 51 Закону №796-ХІІ встановлено наступне: особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Оскільки позивач не відноситься до жодної з категорій осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в матеріалах пенсійної справи відсутнє, відтак підстав для виплати додаткової пенсії згідно ст.51 Закону №796-ХІІ немає.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 4), виданого 09.08.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа (ліквідаторів, потерпілих) категорії І, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою та має право на пільги і компенсації передбачені ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що свідчить посвідчення № НОМЕР_4 , видане 21.05.2007 Львівською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 (категорія 4), виданого 17.09.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, чоловік позивачки ОСОБА_2 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Заявою від 01.05.2023 ОСОБА_1 просила:

1) провести перерахунок пенсії за віком у разі втрати годувальника із урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 10 років (для громадян, які працювали за списком №1), та виплачувати пенсію з урахуванням проведеного перерахунку;

2) згідно ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю (відповідно до посвідчення категорії 4, № НОМЕР_1 );

3) згідно ст.52, 53 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувати щомісячну компенсацію сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що до заяви від 01.05.2023 не були додані будь-які документи в обґрунтування вимог про здійснення перерахунку пенсії.

Листом від 12.05.2023 №12632-12529/М-52/8-1300/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що за результатами розгляду поданої заяви від 19.04.2023 про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 24.03.2023 у зв`язку з відсутністю документів про віднесення годувальника до 1 категорії осіб, з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначено, що отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислену відповідно до Закону №1058. Частиною 1 ст.37 Закону №1058 визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Розмір пенсії за віком годувальника обчислено з урахуванням страхового стажу 61 рік 08 місяців 14 днів, в тому числі додатково зараховано 19 років за стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад, і показників (коефіцієнт страхового стажу становить 0,61667). Заробітну плату враховано за період роботи годувальника з 01.01.1995 но 31.12.1999 за даними довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2003 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (коефіцієнт заробітку - 3,64740). Середньомісячний заробіток годувальника, що враховується для обчислення пенсії становить 27009,11 гривень (7405,03 грн. х 3,64740).

Розмір пенсії за віком годувальника становить 17409,19 гривень, в тому числі: - 16655,71 гривень - розмір пенсії за віком годувальника (27009,11 грн. х 0,61667); - 753,48 гривень - доплата за понаднормовий стаж (2093,00 грн. х 36%).

Пенсійна виплата у зв`язку з втратою годувальника станом на 01.05.2023 становить 9118,48 гривень, в тому числі: - 8704,60 гривень - пенсія у зв`язку з втратою годувальника (17409,19 грн. - розмір пенсії за віком годувальника х 50 %); - 300,00 гривень - щомісячна компенсаційна виплата особам, яким виповнилося 70 років; - 113,88 гривень - щомісячна компенсація непрацездатному члену сім`ї відповідно до пункту 14 Порядку №1210.

Суд зазначає, що в даній справі не оскаржується рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 24.03.2023, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

06.06.2023 позивачем через веб-портал Пенсійного фонду України подано заяву (клопотання) про надання відповіді по суті згідно поданої заяви від 01.05.2023, яка була надіслана з повідомленням про вручення та отримана 03.05.2023 на яку була надана відповідь не по суті.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 20.06.2023 повідомило, що роз`яснення пенсійного забезпечення, щодо виплати щомісячної компенсації у разі втрати годувальника, надано листами Головного управління від 11.04.2023 №9246-6768/М-52/8-1300/23, від 12.05.2023 №12632-12529/М-52/8- 1300/23.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796 право на пенсію в повному розмірі мають громадяни віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, зокрема, чоловіки за умови стажу роботи не менш як 20 років , із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадяни, зокрема, чоловіки - які відпрацювали за списком №1 10 років і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058.

Частиною другою статті 27 Закону №1058 передбачено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Оскільки, розмір пенсії годувальника обчислений відповідно ч.1 ст.27 Закону №1058, а порядок обчислення доплати за понаднормовий стаж визначено згідно положень ст.28 Закону №1058, для перерахунку пенсії відповідно до п.2 ст.56 Закону №796 немає підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №1788-ХІІ умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV, ч.2 ст.27 якого встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону №796-ХІІ та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

Законом №796-XII визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону №796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Частиною другою статті 56 Закону №796-XII (в редакції, чинній до 11.10.2017) передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Разом з тим, порядок перерахунку пенсій Законом №796-XII не визначений, а тому за аналогією закону застосовуються положення Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дана розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій ст.56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

При цьому, суд вважає за необхідне відмітити, що з 01.01.2004, з впровадженням в Україні пенсійної реформи, призначення та перерахунок трудових пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, лише на підставі Закону №796-ХІІ без врахування положень Закону №1058-IV є неможливим; і навпаки - застосування окремих положень Закону №1058-IV не є перешкодою до використання до цієї категорії осіб при обрахунку пенсії Закону №796-ХІІ.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи, з яких суд може встановити за яким саме законом, чоловіку (годувальнику) - ОСОБА_2 в 1993 році призначено пенсію (відповідно до Закону №796-XII чи Закону №1788-ХІІ), проте позивачці ОСОБА_1 при переході на пенсію чоловіка (у зв`язку з втратою годувальника) у 2008 році, пенсію призначено та обраховано відповідно до Закону №1058-IV.

Разом з тим, 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII), згідно із пунктом 3 частини другої розділу І якого ч.2 ст.56 Закону №796-XII доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону №1058-IV».

Так, норма ч.2 ст.56 Закону №796-XII свідчить про те, що обмеження у застосуванні пільгового обчислення стажу роботи стосуються саме «призначення пенсії», а не інших випадків. При цьому таке обмеження пов`язане з призначенням особі пенсії на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058-IV.

Проте, пенсію чоловіка (годувальника) - ОСОБА_2 призначено в 1993 році, а позивачці ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника призначено та обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ще у 2008 році відповідно до Розпорядження 141593 від 27.10.2008, тобто, ще до 11.10.2017, тому пенсійний орган міг застосувати при обчисленні пенсії позивачці положення ч.2 ст.56 Закону №796-XII у редакції 2008 року.

Водночас, слід враховувати, що у Законі №2148-VIII відсутнє застереження про те, що зміни, які вносяться до ч.2 ст.56 Закону №796-XII, поширюються на обчислення розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена до набрання чинності такими змінами. Зазначені зміни стосуються тих пенсій, які були призначені вперше та після внесення цих змін.

Також, нормою ч.3 ст.27 Закону №1058-IV надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-IV або спеціальним Законом №796-ХІІ.

Відповідно до ст.57 Закону №796-ХІІ обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону №1058-IV. У разі обчислення пенсії відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058-IV за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Відтак, зміни, що внесені до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ, стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем.

Суд відхиляє посилання відповідача на зміну правового регулювання положень ч.2 ст.56 Закону №796-XII у зв`язку із змінами, внесеними Законом №2148-VIII, як на правомірність оспорюваних дій, адже відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 №21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Враховуючи те, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначена позивачу в 2008 році, а зміни до ч.2 ст.56 Закону №796-XII внесені 03.10.2017, то в силу вимог ч.1 ст.58 Конституції України такі зміни не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач набув право на відповідний перерахунок пенсії значно раніше, ніж Закон №2148-VIII набрав чинності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі № 565/1270/17, від 03.07.2018 у справі № 565/798/17, від 30.10.2018 у справах №№ 679/952/17, 565/1141/17, від 11.07.2019 у справі №565/118/17, від 30.01.2020 у справі №560/1212/16-а.

Підсумовуючи зазначене вище, суд вважає, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення п.3 ч.2 розділу І Закону №2148-VIII, згідно якого ч.2 ст.56 Закону №796-XII доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV», тим самим неправомірно звузивши існуюче право позивача на соціальний захист, встановлений законом.

Відповідачем не заперечується, що розмір пенсії за віком годувальника обчислено з урахуванням страхового стажу 61 рік 08 місяців 14 днів, в тому числі додатково зараховано 19 років за стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років за списком № 1 для чоловіків, але не вище 85% заробітку.

Щодо вимоги яка стосується виплати збільшеного розміру пенсії до припинення передбачених законодавством підстав для проведення такої виплати, суд зазначає наступне.

Системний аналіз норм КАС України свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання виплачувати збільшений розмір пенсії до припинення передбачених законодавством підстав для проведення такої виплати слід відмовити як передчасної.

Щодо перерахунку та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 51 Закону №796-ХІІ, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.51 Закону №796-ХІІ (яка діяла з 01.01.2013) особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст.51 Закону №796-ХІІ було встановлено наступне:

- особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- особам, віднесеним до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 5 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 ця редакція була визнана неконституційною. Правові наслідки визнання окремих положень закону неконституційним передбачені у ст.152 Конституції України. Вказана норма передбачає, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, судом встановлено, що діяла попередня редакція ст.51 Закону №796-XII, яка визначає, що:

- особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком;

- особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком;

- особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відтак, чинним законодавством передбачалось, що особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, відповідно до підпункту 10 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» текст статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятого Верховною Радою України 28.12.2014 за №76-VIII, викладений у такій редакції:

«Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Вказана редакція ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з того часу не змінювалась та такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), не визнавалась.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №1210).

Відповідно до п.1 Порядку №1210, порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Пунктом 13 Порядку №1210 встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах, зокрема, особам, що належать до категорій 2-4:

- особам, що належать до категорії 2, - 170,82 гривні;

- особам, що належать до категорії 3, - 113,88 гривні;

- особам, що належать до категорії 4, - 56,94 гривні;

Щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи призначається на кожного непрацездатного члена сім`ї, який був на його утриманні, у розмірі 113,88 гривні (п.4 Порядку №1210).

Суд відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 4), виданого 09.08.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, встановив, що ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа (ліквідаторів, потерпілих) категорії І, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою та має право на пільги і компенсації передбачені ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що свідчить посвідчення № НОМЕР_4 , видане 21.05.2007 Львівською обласною державною адміністрацією

Також судом встановлено та відповідачем не заперечується, що позивачу виплачується компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 113,88 гривень, проте в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 56,94 гривень, як особі яка отримала шкоду здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, суд вбачає підстави для визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до положень ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо посилання відповідача про звернення позивача до Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-3 статті 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За положенням пункту 1 частини 1, частини 2 та 5 статті 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Згідно п. 3.3 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

За положенням п. 4.1, 4.3, 4.7 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (п.4.1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. (п.4.7).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що позивач 01.05.2023 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком відповідно до положень ст.51,52,53,56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак не надав будь-які документи в обґрунтування заяви про перерахунок пенсії.

Разом з тим, зі змісту заяви вбачається, що позивач просить здійснити перерахунок пенсії відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому Пенсійний фонд міг встановити, про який саме перерахунок просив позивач подаючи заяву від 01.05.2023.

Відповідач листами від 12.05.2023 та 20.06.2023 повідомив позивача про відмову, оскільки, розмір пенсії годувальника обчислений відповідно ч.1 ст.27 Закону №1058, а порядок обчислення доплати визначено ст.28 Закону №1058, для перерахунку пенсії відповідно до п.2 ст.56 Закону №796.

Зі змісту листів вбачається, що не зважаючи на посилання відповідача на Закон України «Про звернення громадян» фактично позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії з мотивів відсутності на то правових підстав, а не з причин того, що заява за формою та змістом не відповідає вимогам Порядку №22-1, проте зазначено про відсутність необхідних документів. Роз`яснено право позивача на звернення до суду в разі не згоди з цією відмовою.

Крім того, як Закон № 1058 так і Закон №796 та Порядок №22-1 не встановлюють реалізацію права на призначення (перерахунок) пенсії виключно за заявою встановлено зразку.

Також, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів п. 3.3 Порядку № 22-1 в частині роз`яснення позивачу порядку звернення за призначенням пенсії та надання позивачу відповідного бланку заяви.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, у розрізі даної справи та за умови наявності права, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач неправомірно не здійснив дії направлені на розгляд заяви про перерахунок пенсії у межах вимог Закону №1058, Закону №796 та Порядку № 22-1.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про перерахунок пенсії та перевірки наявності всіх необхідних документів для здійснення перерахунку пеенсії.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись відповідні дії щодо вимоги надати необхідні (додаткові) документи для здійснення перерахунку пенсії.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилення відповідача на те, що позивачем подано заяву про перерахунок пенсії невстановленого зразку.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем до заяви від 01.05.2023 не надано документи, а відповідачем не складено вимогу щодо надання документів необхідних для здійснення перерахунку пенсії відповідно до заяви від 01.05.2023, що унеможливлює саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії на підставі заяви від 01.05.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.05.2023 року відповідно до положень ст.51, ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років за списком №1, але не вище 85% заробітку та виплатою додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2023 року про перерахунок пенсії відповідно до положень ст.51, ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» щодо збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років за списком №1, але не вище 85% заробітку та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та ним не понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у справі не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.05.2023 року відповідно до положень ст.51, ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» щодо збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років за списком №1, але не вище 85% заробітку та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 01.05.2023 року про перерахунок пенсії відповідно до положень ст.51, ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» щодо збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років за списком №1, але не вище 85% заробітку та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21.09.2023.

Суддя Коморний О.І.