Справа № 380/251/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року м. Львівсправа № 380/251/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (Відповідач), в якому із урахуванням позовної заяви, поданої на виконання вимог ухвали судді від 09 січня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 травня 2022 року № 25 в частині убуття мене, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , 18 травня 2022 року з району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях здійснення до пункту постійної дислокації м. Яворів, Львівської області;

- зобов`язати відповідача внести до відповідного наказу зміни щодо дати мого фактичного убуття з району до ппд військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

- в порядку підготовки справи до розгляду витребувати у військової частини НОМЕР_1 : наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 травня 2022 року № 25 з доданим списком військовослужбовців в частині, що стосується мене старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , та аркушу його доведення;

- викликати та допитати як свідків: старшого сержанта ОСОБА_2 , сержанта ОСОБА_3 , рядового водія вантажівки ГАЗ-66 Михайла, керівника місцевого агропідприємства ОСОБА_4 ;

- винести окрему ухвалу на адресу командира військової частини НОМЕР_1 за грубе порушення норм діючого законодавства;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на мою користь судові витрати по розгляду цієї позовної вимоги у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04 березня 2022 року по 06 травня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 06 травня 2022 року по 29 червня 2022 року у військовій частині НОМЕР_1 ; з 02 липня 2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Ознайомившись зі своєю особовою справою, яка надійшла до військової частини НОМЕР_3 14 листопада 2022 року, позивач виявив у ній витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 травня 2022 року № 25, згідно з яким:

«… вважати такими, що убули до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Надати два дні для повернення до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації в зв`язку з необхідністю ремонту зламаної техніки, якою здійснювалось переміщення особового складу та згідно наказу командира в/ч від 18 травня 2022 року:

1.11. старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 ;

Підстава: іменний список начальника штабу майора ОСОБА_5 № 1 від 18.05.2022 р.».

Зазначений наказ відповідача позивач уважає протиправним та таким, що його належить скасувати, оскільки він не відповідає дійсності, адже позивач фактично не убував із району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а знаходився там у складі підрозділу до 29 травня 2022 року включно. При цьому позивач фактично надавав особовому складу військової частини допомогу по ремонту та відновленню поламаної техніки (автотранспорту), закуповував автозапчастини для автомобілів. Факт перебування позивача у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях можуть також підтвердити безпосередньо окремі військовослужбовці, яких позивач просить викликати та допитати як свідків.

Також позивач зазначає, що якби оскаржуваний наказ відповідав дійсності, то він мав би прибути до пункту постійної дислокації м. Яворів, однак цього не сталося, і за таких обставин позивача повинні були б розшукувати, порушувати щодо нього службове розслідування за фактом відсутності, чого не було, оскільки і командир військової частини, і його заступник по озброєнню, і начальник автослужби, які давали позивачу вказівки щодо ремонту техніки, і водії, з якими він безпосередньо перебував у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, знали та бачили його безпосередньо у цьому районі.

Позивач стверджує, що оскаржуваний наказ порушує його права та законні інтереси як на отримання грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, так і на набуття статусу учасника бойових дій згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Крім цього, на думку позивача, відповідач з порушенням приписів наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 направив його особову справу лише через чотири місяці після вручення припису про вибуття його на вищу посаду до військової частини НОМЕР_3 , що порушило права позивача на своєчасне присвоєння військового звання «капітан» у липні 2022 року.

Позивач підсумовує, що оскаржуваний наказ виданий відповідачем з порушенням вимог статті 2 Закону України «Про Збройні Сили України», Положення про проходження військової служби (затв. Указом Президента України від 30 грудня 2021 року № 690/2021), статей 45, 84, 85, 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 3 розділу IV Порядку № 608, постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, є необґрунтованим, безпідставним і протиправним, з огляду на що підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене, просить суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Також у позовній заяві позивач просить суд з приводу грубого порушення відповідачем Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пункту 30 Положення про проходження військової служби (затв. Указом Президента України від 30 грудня 2021 року № 690/2021), наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 винести на адресу відповідача окрему ухвалу суду в цій справі.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 177, відзиву на позовну заяву не подав. Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді 09 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 24 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом № 25 від 18 травня 2022 року; у задоволенні клопотання позивача про виклик та допит свідків відмовлено.

Вказану ухвалу відповідач отримав 04 травня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 177, однак витребуваних судом доказів станом на 16 червня 2023 року не надав, про причини невиконання вимог ухвали судді від 24 січня 2023 року в частині витребування доказів суд не повідомив.

Ухвалою суду від 16 червня 2023 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом № 25 від 18 травня 2022 року.

Вказану ухвалу відповідач отримав 21 червня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 160, однак витребуваних судом доказів станом на 25 липня 2023 року не надав, про причини невиконання вимог ухвали суду від 16 червня 2023 року про витребування доказів суд не повідомив.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом № 25 від 18 травня 2022 року.

Вказану ухвалу відповідач отримав 02 серпня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 893, однак витребуваних судом доказів станом на момент ухвалення судом рішення у справі не надав, про причини невиконання вимог ухвали суду від 02 серпня 2023 року про повторне витребування доказів суд не повідомив.

Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року у задоволенні клопотання позивача від 01 вересня 2023 року про виклик та допит свідків відмовлено.

Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року у прийнятті заяви позивача від 01 вересня 2023 року про уточнення позовних вимог відмовлено; заяву позивача від 01 вересня 2023 року про уточнення позовних вимог повернуто.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 травня 2022 року № 44: « 1. Нижчепойменованих військовослужбовців, призваних по мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», які відповідно до розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26.03.2022 № 300/ПУ/1472дск, які прибули із військової частини НОМЕР_2 місто Яворів Яворівського району Львівської області для подальшого проходження служби, з 06 травня 2022 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з сніданку 06 травня 2022 року і призначити на посади: 1.3 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , призваного по мобілізації помічника командира військової частини з правової частини військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 06 травня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання військових обов`язків за посадою…».

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 травня 2022 року № 24: « 1. Нижчепойменованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , вважати такими, що вибули у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу з 16 травня 2022 року: 460. старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини з правової частини військової частини НОМЕР_1 ; Підстава: БР № 2057/т/окп Захід «Про переміщення 46 ОСБ від 16.05.2022 р.».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 травня 2022 року № 25: « 1. Нижчепойменованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , вважати такими, що вибули до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Надати два дні для повернення до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації в зв`язку з необхідністю ремонту зламаної техніки, якою здійснювалось переміщення особового складу від 18 травня 2022 року: 1.111 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_1 ; Підстава: іменний список начальника штабу майора ОСОБА_5 № 1 від 18.05.2022 р.».

Позивач, не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 травня 2022 року № 25 в частині вибуття старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_1 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , уважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 травня 2022 року № 25 в частині вибуття старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_1 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 2232 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до Закону № 2232 Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі також Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (абзац перший пункту 1 Положення).

За змістом абзаців першого, другого Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, формою встановлення, зміни або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, є відповідний наказ, який видається уповноваженою на те посадовою військовою особою.

Суд встановив, що згідно з оскаржуваним наказом позивач уважається таким, що 18 травня 2022 року вибув із району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

У позовній заяві позивач заперечує вказану обставину та зазначає, що він не вибував 18 травня 2022 року із району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а знаходився там у складі підрозділу до 29 травня 2022 року включно. При цьому позивач стверджує, що фактично надавав особовому складу військової частини допомогу по ремонту та відновленню поламаної техніки (автотранспорту), закуповував автозапчастини для автомобілів.

На підтвердження вказаної обставини позивач разом із клопотанням про долучення доказів від 01 вересня 2023 року надав суду, зокрема:

- лист ТОВ «Нова пошта» № 966-22к від 29 червня 2022 року, згідно з яким 27 травня 2022 року о 13 год. 35 хв. у відділенні ТОВ «Нова пошта» № 5 м. Покровськ, Донецька область по вул. Добропільска, 1 ОСОБА_1 отримав поштове відправлення, описом вмісту якого вказано запчастини до ВПТ, оголошена вартість 4700,00 грн, та здійснив грошовий переказ на суму 4700,00 грн;

- пояснення від 29 червня 2022 року солдата ОСОБА_6 діловода служби ПММ, адресовані командиру військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких вказана особа добровільно і без будь-якого примусу, однозначно та достеменно стверджує, що помічник командира батальйону з правової роботи старший лейтенант юстиції ОСОБА_1 , 28 травня 2022 року перебував в зоні ООС, в м. Бахмут, Донецької області, Україна. Вранці 29 травня 2022 року відбув до місяця дислокації батальйону (м. Яворів Львівська область);

- пояснення від 29 червня 2022 року заступника командира батальйону з тилу начальника служби тилу підполковника ОСОБА_7 , адресовані командиру військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких вказана особа добровільно і без будь-якого примусу, однозначно та достеменно стверджує, що помічник командира батальйону з правової роботи старший лейтенант юстиції ОСОБА_1 , 28 травня 2022 року перебував у розташуванні військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . Вибув із місця розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 до м. Яворів вранці 29 травня 2022 року.

Водночас з метою підтвердження факту ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом суд тричі витребував у військової частини НОМЕР_1 відповідні докази, однак таких відповідачем на вимогу суду не надано.

Не надано відповідачем й будь-яких інших доказів чи пояснень, які спростовували б аргументи позивача, наведені у позовній заяві, та доводили б наявність обставин, що стали підставою для видання оскаржуваного наказу, а саме вибуття позивача 18 травня 2022 року із району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, в силу вимог зазначеної норми КАС України саме на суб`єкта владних повноважень, рішення якого оспорюється, покладений обов`язок щодо доказування правомірності цього рішення. При цьому суб`єкт владних повноважень повинен також подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак у спірному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наказ якого оспорюється позивачем, жодними належними та допустимими доказами не довів факту вибуття позивача 18 травня 2022 року із району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , який є підставою для видання оскаржуваного наказу, не надав на вимогу суду доказів ознайомлення позивача з цим наказом, а також будучи належним чином повідомленим про розгляд цієї справи не спростував жодного із тверджень позивача по суті заявленого ним позову.

Зважаючи на таку поведінку відповідача, а також ураховуючи наведені позивачем аргументи та надані на їх підтвердження докази, суд доходить висновку про те, що оскаржуваний наказ не може вважатися таким, що виданий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому його належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести до відповідного наказу зміни щодо дати фактичного убуття позивача з району до ппд військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , суд зазначає, що така вимога є передчасною. Адже скасування судом оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача (у разі набрання рішенням суду законної сили) матиме наслідком вчинення відповідачем відповідних дій щодо видання наказу чи внесення змін до вже виданого наказу із зазначенням фактичної дати вибуття позивача до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Тому в задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити.

Щодо інших доводів позивача, які викладені у позовній заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо клопотання позивача, яке зазначене у позовній заяві, про винесення судом окремої ухвали на адресу командира військової частини НОМЕР_1 за грубе порушення норм діючого законодавства суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, стаття 249 КАС України містить диспозитивну норму та закріплює право суду щодо постановлення окремої ухвали, а не обов`язок, а тому може бути ініційована виключно з ініціативи суду.

Однак, під час розгляду цієї адміністративної справи, судом не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали стосовно відповідача, тому заявлене позивачем клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Суд відзначає, що у цій справі, яка пов`язана з виконанням військового обов`язку, позивач, як військовослужбовець звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Втім при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № ТХА9-329К-А3Р7-6ХРР від 18 січня 2023 року.

Таким чином, позивач помилково сплатив судовий збір у справі, в якій він відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.

За таких обставин суд зазначає, що помилково сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн може бути повернутий йому за його клопотанням, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, на час постановлення судом рішення у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 травня 2022 року № 25 у частині вибуття старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_1 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2023 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна