Справа № 1.380.2019.005731
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 рокусправа № 1.380.2019.005731
Зал судових засідань №3,

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Богданова А.В.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів 1,4 Гончара Б.С.,

представника відповідачів 2,3 Мазура Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у м.Львові, в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Офісу Генерального прокурора, Міністра оборони України про визнання протиправними рішення та дій, скасування пункту 11 наказу від 24.07.2019 № 408 та наказу від 08.08.2019 № 577к, в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, Військової прокуратури Західного регіону України, Генеральної прокуратури України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними рішення і дії Генеральної прокуратури України щодо підготовки, складання і підписання довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно ОСОБА_1 щодо застосування до нього заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

- визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону України щодо підготовки, підписання і скерування в Генеральну прокуратуру України подання про звільнення ОСОБА_1 за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 2 підпунктом «і» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнати протиправними рішення і дії Генеральної прокуратури України щодо підготовки, підписання і скерування в Міністерство оборони України подання про звільнення за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 2 підпунктом «і» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнати протиправними рішення і дії Міністерства оборони України щодо підготовки і видання пункту 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 2 підпунктом «і» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- скасувати пункт 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- скасувати наказ військової прокуратури Західного регіону України від 08.08.2019 № 577к про виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 09.08.2019 по день фактичного розрахунку та виплати;

- відшкодувати Міністерству оборони України на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій щодо підготовки і видання пункту 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодувати військовій прокуратурі Західного регіону України на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодувати Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій Генеральної прокуратури України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що, на його думку, пункт 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») та наказ Військової прокуратури Західного регіону України від 08.08.2019 № 577к про виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України винесені протиправно. Оскільки, на його думку, обов`язковою передумовою для застосування покарання у вигляді звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу, із врахуванням проголошених принципів індивідуальної відповідальності та презумпції невинуватості є встановлення у визначеному чинним законодавством порядку щодо конкретної особи фактів, які переконливо засвідчують, що така особа своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Таким чином, звільнення вважає таким, що не відповідає вимогам закону і порушує права позивача, накази щодо його звільнення із військової служби та виключення із списків є незаконним і були видані передчасно, тому підлягають скасуванню як протиправні, а дії трьох відповідачів здійснені всупереч чинному законодавству. Наголошує, що порушено строк складання довідки відповідно до Закону України «Про очищення влади», а також подання прокуратури щодо його звільнення в порядку Закону України «Про очищення влади» підписано не уповноваженою особою, а інше подання інші підстави звільнення, а саме за закінченням строку контракту не розглянуто.

Львівський окружний адміністративний суд відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) замінив відповідачів: Військову прокуратуру Західного регіону України на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Генеральну прокуратуру України на Офісу Генерального прокурора, у зв`язку із перейменуванням без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України (м. Київ) щодо підготовки й складання довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно ОСОБА_1 щодо застосування до нього заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Визнано протиправними дії військової прокуратури Західного регіону України щодо складання і скерування в Генеральну прокуратуру України подання про звільнення ОСОБА_1 за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 2 підпунктом «і» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо підготовки, підписання і скерування в Міністерство оборони України подання про звільнення ОСОБА_1 за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 2 підпунктом «і» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади») Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Визнано протиправним і скасовано пункт 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»). Визнано протиправним і скасовано наказ військової прокуратури Західного регіону України від 08.08.2019 № 577к про виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів понесеної позивачем моральної шкоди в розмірі 450000,00 грн, у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 зазначено, що сам факт заподіяння моральної шкоди має довести суду позивач. Однак судом не встановлено факту заподіяння будь-якої шкоди позивачу діями чи бездіяльністю відповідачів, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань позивач суду не надав. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 450000,00 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. При цьому суд першої інстанції звернув увагу на докази, які подані позивачем щодо обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, а саме: долучені до матеріалів справи виписки з медичної картки амбулаторного хворого, де вказано у графі діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення) наслідки перенесеної черепно-мозкової травми у 1991 році, струс головного мозку, забій шийного та грудного відділів хребта, остеохондроз та інші.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду абзац такого змісту: «За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для поновлення на військовій службі ОСОБА_1 . Такий спосіб захисту матиме декларативний характер і не забезпечить ефективне поновлення його порушених прав, оскільки закінчення строку трудового договору є підставою для його припинення в силу прямої вказівки закону.». В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 1.380.2019.005731 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Львівського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 залишено без змін.

При цьому, в зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність звільнення позивача, Верховний Суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок незаконного звільнення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

При цьому суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 341 КАС України позбавлений можливості надавати оцінку доказам, наданим позивачем в підтвердження заподіяної моральної шкоди, а тому в цій частині рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Справа №1.380.2019.005731 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 26.04.2023.

Після автоматизованого розподілу для розгляду цієї справи визначено головуючу суддю Братичак У.В.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №1.380.2019.005731 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Офісу Генерального прокурора, Міністра оборони України про визнання протиправними рішення та дій, скасування пункту 11 наказу від 24.07.2019 № 408 та наказу від 08.08.2019 № 577к в частині позовних вимог про:

- відшкодування Міністерством оборони України на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн., заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій щодо підготовки і видання пункту 11 наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодування військовою прокуратурою Західного регіону України на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн., заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодування Офісом Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 шкоду моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн., заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій Генеральної прокуратури України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

На адресу суду 22.05.2023 від представника Офісу Генерального прокурора надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що надані позивачем виписки та довідки про лікування нe підтверджують, що саме протиправні дії відповідачів чи прийнятті ними рішення завдали позивачу певних фізичних чи душевних страждань, які виразились у загостренні певних захворювань, що отриманні позивачем внаслідок проходження ним служби у Військовій прокуратурі, ще задовго до його звільнення.

Позивач, обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 450000 грн., обмежується лише цитуванням норм матеріального права із зазначенням того, що протиправні дії відповідачів мали тривалий характер та не виправлені ними самостійно, тому з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості з останніх необхідно стягнути саме такий розмір моральної шкоди.

Відтак, просить в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

03.07.2023 від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в яких просив позовні вимоги вважати такими:

- відшкодувати Міністерству оборони України (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) шкоду - моральну шкоду в розмірі 200.000 (двісті тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій щодо підготовки і видання пункту 11 наказу Міністра оборони України від 24 липня 2019 року № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_3 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодувати Міністру оборони України (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) шкоду - моральну шкоду в розмірі 200.000 (двісті тисяч) гривень, заподіяну внаслідок підготовки і незаконного видання пункту 11 наказу Міністра оборони України від 24 липня 2019 року № 408 (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_3 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодувати Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону на користь ОСОБА_1 шкоду - моральну шкоду в розмірі 200.000 (двісті тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»);

- відшкодувати Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 шкоду - моральну шкоду в розмірі 200.000 (двісті тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій Генеральної прокуратури України щодо підготовки, складання і скерування документів задля звільнення полковника юстиції ОСОБА_3 з військової служби у запас (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

У судовому засіданні, що відбулося 04.07.2023, суд ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, закрити підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті.

29.08.2023 від представника Міністерству оборони України до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій (рішень) відповідача, не подано, а також відсутній причинний зв?язок між діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди, не надано доказів у чому полягає моральна шкода та чим керувався позивач, визначаючи розмір відшкодування. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представника відповідачів проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди заперечили, просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

З 1988 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, України та військових прокуратурах України, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 . З лютого 2010 року по січень 2011 року позивач обіймав посаду військового прокурора Дніпропетровського гарнізону, з січня 2011 року по вересень 2011 року заступника військового прокурора Південного регіону України, з жовтня 2011 року по серпень 2012 року першого заступника військового прокурора Західного регіону України, з серпня 2012 року по лютий 2014 року першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, з вересня 2014 року позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі Західного регіону України, отримуючи грошове забезпечення у вказаній військовій прокуратурі.

02.09.2014 Міністерством оборони України в особі Міністра оборони видано наказ № 512 (по особовому складу), відповідно до якого зобов`язано укласти контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років з полковником юстиції запасу ОСОБА_1 та прийняти його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відрядити до Генеральної прокуратури України.

31.08.2016 наказом Генерального прокурора України № 359-вк полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України.

03.08.2018 військовий прокурор Західного регіону України подав подання, а заступник Генерального прокурора висновок, яким порушують клопотання щодо звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «і» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

26.06.2019 заступник Генерального прокурора звернувся з поданням щодо звільнення позивача, Генеральний прокурор України порушив клопотання про звільнення полковника юстиції за статтею 26 частиною п`ятою пункту 2 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням дії контракту) Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

24.07.2019 Міністерством оборони України в особі Міністра оборони видано наказ № 408 (по особовому складу), пунктом 11 якого звільнено полковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до підпункту «і» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

09.08.2019 на підставі зазначеного наказу Міністра оборони України наказом військового прокурора Західного регіону України від 08.08.2019 № 577 к ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас відповідно до підпункту «і» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

З 01.08.2019 по 12.08.2019 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, з 13.08.2019 по 21.10.2019 на стаціонарному лікуванні, з 22.10.2019 по 05.11.2019 на амбулаторному лікуванні, що підтверджено доказами в матеріалах справи.

Позивач намагався урегулювати спір у досудовому порядку. Звертався до Міністерства оборони України із скаргою в порядку досудового врегулювання спору щодо скасування наказу Міністра оборони України від 24.07.2019 № 405 (по особовому складу).

08.10.2019 позивач отримав відповідь від 04.10.2019 за № 226/4440 щодо розгляду даної скарги.

Позивач не погоджуючись з рішеннями та діями Міністерства оборони України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Офісу Генерального прокурора, Міністра оборони України, вважаючи, що такі, зокрема завдали йому значну моральну шкоду, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, в частині позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд керується таким.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, №14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Разом з тим, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частини друга статті 77 КАС України).

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач указує на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів йому заподіяна моральна шкода у вигляді фізичних, душевних, психічних страждань, порушення нормального ритму життя і життєвих зав`язків, нанесено шкоди престижу, діловій репутації, не добровільне за власною ініціативою, а за рішенням суду скасування наказів про звільнення його з військової служби за Законом України «Про очищення влади».

Враховуючи той факт, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність звільнення позивача відповідно до Закону України «Про очищення влади», суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок такого незаконного звільнення, тривалого обмеження гарантованого права на працю, передбаченого ст.43 Конституції України, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, які очевидно завдали ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому, щодо розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідачів, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих та ділових стосунках позивача, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Надаючи оцінку доказам, наданим позивачем в підтвердження заподіяної моральної шкоди, а саме долученим до матеріалів справи випискам з медичної картки амбулаторного хворого, довідкам про перебування на лікуванні, суд вважає, що сума, яку позивач просить відшкодувати за рахунок відповідачів в загальному розмірі 800000 (вісімсот тисяч) грн. 00 коп., є не співмірною із завданою йому шкодою.

Суд зазначає, що позивачем не доведено що саме на таку суму йому завдано шкоду, та не надано будь-якого розрахунку. Відтак, виходячи з меж розумності, суд вважає, що достатнім буде стягнути за заподіяну моральну шкоду пропорційно з відповідачів Міністерства оборони України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Офісу Генерального прокурора, на користь позивача суму у розмірі по 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., з кожного.

Водночас, щодо позовних вимог, в частині відшкодування моральної шкоди позивачу Міністром оборони України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.п. 1, 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (далі - Положення №671), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Згідно з п. 9 Положення №671 Міноборони очолює Міністр, якого з числа цивільних осіб призначає на посаду за поданням Президента України і звільняє з посади Верховна Рада України.

Відповідно до п. 1 Положення №671 міністр: 1) очолює Міноборони, здійснює керівництво його діяльністю, військово-політичне і адміністративне керівництво Збройними Силами безпосередньо та через першого заступника Міністра та заступників Міністра; 2) визначає пріоритети роботи Міноборони і відповідає за формування державної політики у сфері оборони, оборонне планування, програмний та ресурсний менеджмент, військову кадрову політику, ефективне та належне використання оборонних ресурсів, всебічне забезпечення життєдіяльності, функціонування, розвиток та застосування Збройних Сил, затверджує плани роботи Міноборони, звіти про їх виконання; 2-1) затверджує плани мобілізаційного розгортання і приведення в готовність Держспецтрансслужби для функціонування в особливий період, що розроблені Держспецтрансслужбою та погоджені з Генеральним штабом Збройних Сил; 3) організовує та контролює виконання в Міноборони Конституції України, законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України; 4) подає на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, розробником яких є Міноборони; 5) погоджує проекти актів Кабінету Міністрів України, проекти законів та актів Президента України, що вносяться Кабінетом Міністрів України на розгляд Верховної Ради України та Президента України; 6) представляє в установленому порядку проекти законів України, розробником яких є Міноборони, і доповідає з інших питань, що належать до компетенції Міністерства, під час їх розгляду на пленарних засіданнях Верховної Ради України; 7) веде переговори і підписує міжнародні договори України в межах наданих йому повноважень; 8) погоджує структуру Генерального штабу Збройних Сил; 8-1) погоджує структуру органу управління Держспецтрансслужби; 9) затверджує положення про структурні підрозділи апарату Міноборони; 10) призначає на посаду та звільняє з посади керівників структурних підрозділів апарату Міноборони, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; 11) формує патронатну службу Міністра; 12) вносить в установленому порядку Президентові України подання про призначення на посаду та звільнення з посади осіб вищого командування Збройних Сил; 13) укладає контракт про проходження військової служби з особами, які призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання вищого офіцерського складу, а також з особами офіцерського складу, які призначаються і звільняються з посади Міністром; 14) призначає на посаду та звільняє з посади в установленому порядку військовослужбовців; 15) присвоює в установленому порядку військові звання та вносить Президентові України подання про присвоєння військових звань особам вищого офіцерського складу Збройних Сил; 16) нагороджує відзнаками Міноборони, достроково присвоює чергові військові звання військовослужбовцям (до полковника включно) та застосовує інші види заохочення військовослужбовців, державних службовців, працівників Міноборони та Збройних Сил; 17) вносить подання щодо представлення в установленому порядку військовослужбовців, державних службовців, працівників Міноборони та Збройних Сил до відзначення державними нагородами України, нагородження їх відзнаками Міноборони, застосування інших видів заохочень; 18) порушує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності першого заступника Міністра, заступників Міністра та державного секретаря Міноборони; 19) утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, що належать до сфери управління Міноборони, затверджує положення про них (їх статути), здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності; 20) забезпечує регулярну оцінку корупційних ризиків у Міноборони і здійснює відповідні антикорупційні заходи; 21) організовує проведення в Міноборони та Збройних Силах заходів з очищення влади (люстрації); 22) скликає та проводить наради, прийом громадян з питань, що належать до його компетенції; 23) підписує накази Міноборони; 24) дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення; 25) визначає обов`язки першого заступника Міністра, заступників Міністра, розподіл повноважень Міністра між першим заступником Міністра, заступниками Міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; 25-1) вносить подання Президентові України до призначення на посаду та звільнення з посади керівника органу управління Держспецтрансслужби та його заступників; 26) здійснює через начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил загальне керівництво Військовою службою правопорядку у Збройних Силах та контроль за її діяльністю; 27) списує військове майно в установленому порядку; 28) здійснює переведення Міноборони на функціонування в умовах особливого періоду; 29) представляє Міноборони у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами; 30) приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міноборони; 31) скасовує повністю чи в окремій частині накази державного секретаря Міноборони, акти підпорядкованих Міноборони органів військового управління, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства та актам Міноборони; 32) здійснює інші повноваження відповідно до Конституції та законів України.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд звертає увагу, що Міністр оборони України це посадова особа Міністерства оборони України, яка його очолює, здійснює керівництво його діяльністю та діє від його імені.

Таким чином, підсумовуючи вищевказане, суд зазначає, що відсутні підстави стягувати з Міністра оборони України на користь позивача моральну шкоду, оскільки такий в даному випадку діяв від імені та в інтересах Міністерства оборони України, за рахунок бюджетних асигнувань якого власне і повинна відшкодовуватись завдана позивачу моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак згідно з ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (місцезнаходження: пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: вул.Різницька, 13/15, м.Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (місцезнаходження: вул.Клепарівська, 20, м.Львів, 79000; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна