Справа № 308/13318/23
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Черкасов М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, адреса: м. Ужгород, вул. Олега Кошового, 2,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7399813, винесеної 25.07.2023 інспектором УПП в Закарпатській області рядовим поліції Бабідоричем Русланом Федоровичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач після зупинки транспортного засобу не надав доказів правомірності зупинки, а саме наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу, не надав йому можливості скористатися правовою допомогою адвоката, ознайомитись з доказами. Вимога поліцейського зупинитись була подана йому, коли він рухався прямо, без використання покажчиків повороту. На переконання позивача, його було зупинено безпідставно. Відеозапис порушення був здійснений працівником на його особистий мобільний телефон. Будь-яких належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП працівником поліції йому надано не було, його пояснення не враховані під час розгляду справи.

18 вересня 2023 року від представника відповідача надійшов на адміністративний позов, у якому останній просить у задоволенні позову відмовити. Заперечення відповідача зводяться до того, що працівником поліції було повністю дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення: встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, поліцейський прийняв рішення про

складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Інспектор поліції роз`яснив права позивачу. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський врахував усні доводи позивача. Письмові пояснення ОСОБА_1 не подавав. За результатами розгляду справи інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою застосував щодо позивача адміністративне стягенення у виді штрафу в розмірі 510 грн, що відповідає санкції статті. На підтвердження вищевказаних обставин, відповідач надав копію оскаржуваної постанови та DVD-диск з відео.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведних в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додав, що в працівників поліції не було жодних підстав для зупинки його автомобіля, оскільки він не здійснював жодинх маневрів, не порушував правила дорожнього руху. До сигналу працівників поліції про зупинку він не включав покажчик повороту, не створював жодної аварійної ситуації. Поліцейські рухалися по лівій смузі, не переслідували його, і не їхали за ним. Вимогу про зупинку подали після його прискорення, яке було логічним, оскільки він виїхав на частину дороги з рівним асфальтовим покриттям після частини дороги, викладеної бруківкою, по якій він рухався значно повільніше. Автомобіль пройшов сертифікацію, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Будь-яких доказів здійснення ним переобладнання транспортного засобу відповідач не надав. Звернув увагу на те, що клопотав про залучення та про ознайомлення з доказами, які були безпідставно відхилені посадовою особою органу поліції, який розглядав справу про адміністративне правопорушення. У оскаржуваній постанові відсутнє посилання на візуальну фіксацію порушення. Поліцейські надали відеозапис з телефону, що суперечить відомчій інструкції, яка забороняє копіювання та вивантаження відеозапису. Належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення відповідачем надано не було. Додав також, що долучений до відзиву на позов диск з відеозаписом не є належним і допустими доказом, оскільки він не заначений у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім дого, зазначив, що в ході перегляд вказаних відеозаписів підтверджує його посилання на безпідставність зупинки і незаконні дії поліцейських.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, наведених у раніше поданому ним відзиві. Додатково зауважив, що позивач визнає той факт, що він рухався за кермом зупиненого працівниками поліції автомобіля. Черовний покажчик повороту не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010, оскільки він має бути автожовтим. Відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає як за використання, так і за переобладнання покажчиків повороту, і не вимагає обов`язкової сукупності даних дій. З приводу камери відеонагляду пояснив, що поліцейські заступають в наряд вдвох, тому і запис на диску переривається, оскільки містить відеофіксацію двох боді камер, на яких зафіксовано одну й ту саму подію. Фіксація порушення здійснювалася на реєстратор, а не на мобільний телефон. Позивач не захотів підійти до реєстратора, а тому йому був показаний відеозапис на мобільному телефоні. Сама ж фіксація була здійснена відеореєстратором. Позивачу надавалась можливість переглянути відеозапис з фіксацією вчиненого ним правопорушення. Також наголосив на тому, що процедурне порушення не може свідчити про нікчемність акту. Праовопорушення вчинено і праоворушник повинен відповідати за його вчинення. Залучення адвоката могло бути здійснене по телефону. При цьому, позивач навіть не намагався зателефонувати чи вчинити будь-які інші дії, спрямовані на залучення захисника,однак, цього не зробив, про відкладення розгляду справи не клопотав, що у своїй сукупності вказує на маніпулювання процесом розгляду справи про адміністративне правопорушення з боку позивача. Позивач не надав доказів проходження сертифікації транспортним засобом. Підставою для зупинки стало виявлення працівниками поліції використання позивачем на автомобілі задніх покажчиків повороту червоного кольору.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки

(відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом з оскаржуваної постанови, 25.07.2023 інспектором УПП в Закарпатській області Бабидоричем Русланом Федоровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАC № 7399813, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту постанови вбачається, що 25.07.2023 о 23 год. 10 хв. у м. Ужгороді по вул. Мукачівській, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, використовуючи задні покажчики повороту червоного кольору, які не відповідають вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, а також не пред`явив відповідні документи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), чим порушив п. 9 ПДР Використання приладів (зовнішніх освітлювальних, попереджувальних сигналів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

З постанови також вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, полягає у порушенні правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використанні цих приладів та їх переобладнанні з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

При цьому, п. 9 ПДР України, у порушенні якого, згідно з постановою поліцейського, обвинувачується ОСОБА_1 , визначає порядок застосування "попереджувальних сигналів".

ДСТУ № 3649:2010, на який посилається в оскаржуваній постанові поліцейський, визначає вимоги до колісних транспортних засобів щодо безпечності технічного стану та методів контролювання.

При цьому, ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 6.1.5 даного ДСТУ, який визначає вимоги до зовнішніх світлових пристроїв щодо кількості, кольору та їх наявності.

Зокрема у постанові вказано, що позивач використовував на своєму автомобілі під час руху задні покажчики повороту червоного кольору.

При цьому, згідно з таблицею № 1 до даного пункту ДСТУ, задній покажчик повороту для всіх категорій колісного транспортного заосбу повинен бути автожовтим у кількості 2 або 4-2.

На підтвердження вищевказаних обставин, окрім оскаржуваної постанови, відповідно до абзацу другого частини другої статті 77 КАС України, відповідач надав DVD-диск з двома цифровими файлами: відеозаписом фіксації діяння, яке кваліфіковане працівником поліції як правопорушення, а також відеозапис з нагрудних камер поліціцейських, на яких зафіксована процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

При цьому, згідно з пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Крім того, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення («До постанови додаються…»).

Поряд з цим, в пункті 7 оскаржуваної постанови відсутні відомості щодо здійснення відеофіксації вчиненого правопорушення та долучення до неї будь-яких відеоматеріалів чи наявність інших доказів фіксації вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які би підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника, роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Однак, всупереч зазначеним вимогам, відомості про такий технічний засіб у оскаржуваній постанові відсутні.

За таких обставин, відеозаписи, надані відповідачем, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, поданий до суду диск з матеріалами відеофіксації є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ, як і не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого проводилася відеофіксація.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки, така за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Тобто належним доказом по справі є матеріали фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не постанова про притягнення його до відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок посадової особи, уповноваженої на розгляд справи про адміністративне правопорушення не підтверджується допустимими та належним чином зібраними доказами.

Частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду справи оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції належить стягнути на користь позивача 1073,60 грн на відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову серії ЕАС № 7399813 від 25.07.2023, винесену інспектором УПП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Бабидоричем Русланом Федоровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , адреса: 03048, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРА ЕРНСТА, будинок 3, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. (тисяча сімдесят три грн 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева