Справа № 160/17486/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян №8 (сервісний центр) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян №8 (сервісний центр), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача у питанні призначення пенсії за віком, зобов`язати відповідача зарахувати в загальний трудовий стаж період праці з 11.04.77 р. по 25.03.2014 року та прийняти документи до розгляду й призначити пенсію за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та з 2014 року йому призначена пенсія за віком. Позивач переїхав з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та отримав статус внутрішньо переміщеної особи. 24.05.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування пенсії за віком. Утім, відповідач листом від 30.05.2023 повідомив, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято за наявності сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду рф.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу та залучено співвідповідача - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідач-2 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що рішення про призначення пенсії позивачу може бути прийнято за наявності належним чином сформованої пенсійної справи,
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом, виданим Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області та реєстраційним номером облікової картки платника податків, наявними в матеріалах справи.
З 2014 позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується записом трудової книжки.
Позивач переїхав з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та довідкою про реєстрацію місця проживання особи підтверджено фактичне місце проживання позивача в Дніпропетровській області.
24.05.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування пенсії за віком. У цій заяві зазначено зареєстроване місце проживання в Дніпропетровській області.
Листом від 30.05.2023 повідомив, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято за наявності сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду рф. Зауважив, що питання щодо направлення запиту про витребування пенсійної справи позивача до компетентного органу російської федерації може бути вирішено після припинення або скасування воєнного стану на території України, відновлення міжнародних поштових відправлень, з урахуванням чинних на той час нормативно-правових та законодавчих актів
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не призначенням пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, а також у старості.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
За змістом статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону № 1058-VI якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасників Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 7 Угоди визначено, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається у відповідності до законодавства держави-учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 Угоди.
Суд вважає помилковим застосування відповідача до спірних відносин положень означеної Угоди з таких підстав.
Сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначена для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією.
Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (ч.1 ст.5 цього Закону).
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Частиною 2 статті 7 вказаного Закону в редакції, що діяла до 21.11.2021, було передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Законом України № 1618-IX від 01.07.2021, що набрав чинності 21.11.2021, внесені зміни до ч.2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: слова «і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації» виключені.
В той же час п. 14-4 Розділу XV Закону № 1058-VI в редакції Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя.
Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У розглянутому випадку, позивач, як встановлено вище, є громадянином України,. Докази припинення виплати пенсії позивачу під час проживання його на тимчасово окупованій території АР Крим в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.
В скерованій пенсійному органу заяві від 24.05.2022 позивач просив здійснювати виплату пенсії за новим місцем проживання, а не про переведення виплати пенсії з російської федерації за місцем реєстрації в Україні, як то помилково вказує відповідач.
Отже, позиція відповідача ґрунтується на обставинах, які не відповідають фактичним обставинам, що, відповідно, призвело до помилкових висновків пенсійного органу у спірних правовідносинах.
Суд звертає увагу відповідача, що норми чинного законодавства не містять вимог щодо документального підтвердження припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання як умови для призначення/поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.
Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (ч.2 ст.49 цього Закону).
Отже, право пенсіонера на отримання пенсії не залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.
Доводи відповідача, що рішення про призначення пенсії позивачеві за законодавством України може бути прийнято за наявності належним чином сформованої пенсійної справи, а також документів, що підтверджують припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації, не є законодавчо встановленою підставою для відмови у призначенні, поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера, а тим, більше, як зазначено вище, відповідачем не з`ясовано питання та не встановлено факту виплати пенсії позивачу пенсійними органами російської федерації.
Також аналіз наведених норм законодавства в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №308/3864/17.
Крім того, суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від уповноважених органів рф встановлює для громадян України, що проживають або проживали на тимчасово окупованій території додаткову, не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з рф, звернення органів ПФ України до компетентних органів рф для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.
Отже, наведені відповідачем обставини не є перешкодою для виконання органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку розглянути по суті подану позивачем заяву про виплату пенсії за новим місцем проживання і прийняти відповідне рішення, що свідчить про його протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах.
Визначаючись із найбільш ефективним способом відновлення порушеного права суд виходить із того, що відповідно до положень ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У розглянутому випадку, судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті звернення позивача від 24.05.2023, а відтак належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача в межах своєї компетенції розглянути з звернення позивача від 24.05.2023 року щодо його пенсійного забезпечення.
При цьому, суд звертає увагу відповідача на необхідність при розгляді звернення вирішити питання з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні.
Вимоги ж позивача про зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу є передчасними, адже як зазначено вище, відповідачем не розглянуто заяву позивача по суті порушеного в ній питання.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 24.05.2023 року про призначення пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України 24.05.2023 розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернулася ОСОБА_1 , а також оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три), 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна