Справа № 160/4328/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2023 року

м. Київ

справа №160/4328/21

провадження №К/990/7364/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів - Єресько Л.О., Мельник Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №160/4328/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві) від 24 лютого 2021 року №20 о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, або, у разі її ліквідації на день ухвалення судового рішення, на посаді слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві, з аналогічними функціональними обов`язками;

- стягнути з ТУ ДБР у м. Полтаві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначив пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, визнано причини пропуску цього строку поважними та відкрито провадження за поданою ним касаційною скаргою.

До Верховного Суду надійшло клопотання позивача, у якому він просить зупинити провадження у справі №160/4328/21 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення абзацу першого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440 ІХ.

Обґрунтовуючи свої доводи, позивач, посилаючись на пункт 3 частини першої статті 236 КАС України, зазначив, що відповідно до ухвали третьої колегії суддів першого сенату Конституційного суду України від 05 жовтня 2022 року у справі №3-65/2022(165/22), зі змінами, внесеними 16 жовтня 2022 року відкрито конституційне провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення абзацу першого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440-ІХ.

На його переконання, розгляд справи за цією конституційною скаргою може суттєво вплинути на законність та обґрунтованість рішення суду по справі №160/10294/20, оскільки предметом розгляду цієї справи є, у тому числі, неправомірність звільнення позивача без запропонування йому вакантних посад, які існували на момент звільнення позивача.

За правилом пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За приписами частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їхні окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Доводи позивача про необхідність зупинити провадження в справі, обґрунтовані тим, що конституційність положення другого речення абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ в редакції Закону №440-ІХ має безпосередній вплив на вирішення цієї адміністративної справи, а її розгляд до вирішення відповідної справи Конституційним Судом України є неможливим.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав визначених пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

У спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією положення другого речення абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ в редакції Закону №440-ІХ, зупинення провадження в адміністративних справах до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності цих положень може бути визнано необхідним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.

Щодо розгляду справи судами упродовж розумного строку, то необхідно зазначити про те, що конституційне провадження у справі, про яку зазначає позивач, було відкрито 05 жовтня 2022 року і станом на момент касаційного розгляду ця справа залишається нерозглянутою.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

Не вдаючись до детального аналізу практики Європейського суду з прав людини з питання, що розглядається, Верховний Суд ураховує висновки цього суду про те, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №826/25204/15 та постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №200/5251/20 а, від 19 травня 2021 року у справі №200/5360/20 а, від 19 травня 2021 року у справі №360/2163/20.

Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах цієї категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 236, 243, 248 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №160/4328/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А. В. Жук

Л. О. Єресько

Ж. М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду