Справа № 345/3933/23
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/3933/23
Провадження № 2-а/345/42/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача: адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №221178, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15.03.2023 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в с. Дубовиця. Без участі ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови проходити обстеження на стан сп`яніння (п.2.9а Правил дорожнього руху). Постановою Калуського міськрайонного суду від 15.06.2023 по справі № 345/1303/23 провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Водночас 01.08.2023 грошові кошти на банківському рахунку ОСОБА_1 були заблоковані Калуським відділом ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області ЗМУМЮ. 02.08.2023 ОСОБА_1 в приміщенні В ДВС надано копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №221178 від 15.03.2023.

08.08.2023 з метою розблокування коштів на рахунках ОСОБА_1 сплатив 2380,00 грн. штрафу та виконавчі витрати. Представник позивача зазначає, що сплата штрафу не свідчить про те, що він погоджується з оскаржуваною постановою.

В позовній заяві зазначено, що оскаржувана постанова безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу не вручалася, поштою не надсилалася, відтак про її існування ОСОБА_1 дізнався після того, як отримав копію в ДВС. Представник позивача зазначає, що 10-денний строк оскарження постанови повинен рахуватися з дати отримання постанови 02.08.2023.

Згідно оскаржуваної постанови,15.03.2023 о 21.15 год. в с. Дубовиця, вул. Центральна, водій ОСОБА_2 , керуючи ТЗ з д.н.з. НОМЕР_1 , в якому не освітлювався задній номерний знак, чим порушив п.2.3в, а також не пред`явив документи, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП. Даною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 1190,00 грн.

Представник позивача зазначає, що:

-оскаржувана постанова серії БАД №221178 від 15.03.2023 ОСОБА_1 безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу не вручалася, поштою не надсилалася, була складена за відсутності ОСОБА_1 ;

-було порушено процедуру розгляду справи (не оголошено посадову особу, яка розглядає справу; не роз`яснено права особи; не були вирішені клопотання, не досліджені докази, не заслухані особи, які беруть участь у справі);

-відсутні будь-які докази того, що дійсно задній номерний знак не освітлювався, в матеріалах справи відсутні покази свідків чи відеозапис;

-в оскаржуваній постанові не вказано належний пункт ПДР який порушено, а вказано, що ОСОБА_1 порушив п.2.3в ПДР (згідно даного пункту: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів). Таким чином, пункт, який нібито порушив ОСОБА_1 , не відповідає висунутому обвинуваченню.

У зв`язку з тим, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, є недоведеним, представник позивача просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 221178 від 15.03.2023; провадження у справі просить закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Також просить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір.

16.08.2023 ухвалою Калуського міськрайонного суду поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови, відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 08.09.2023 було подано відзив на позовну заяву (а.с.45-48), в якому не погоджується з позовними вимогами у зв`язку з наступним: 15.03.2023 в ході виконання службових обов`язків інспектор СРПП Барганівський І.Є. встановив, що водій транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 керував ТЗ, в якому не освітлюється задній номерний знак, що не давало чітко розібрати символи зображення по державному номерному знаку, чим порушив п.2.9 в Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Після зупинки даного ТЗ, відповідач підійшов, представився водію, поінформував його про порушення ПДР, надав змогу водію переконатись у порушенні ПДР (неосвітленні заднього номерного знаку), що підтверджується відеозаписом з бодікамери працівника поліції. Однак, відповідач не в змозі долучити відеозапис, оскільки відеозапис знищений у зв`язку з закінченням строків зберігання.

В подальшому поліцейський попросив пред`явити посвідчення водія та інші документи на транспортний засіб, водій відмовився пред`явити документи.

Встановивши факт вчинення адмінправопорушення, інспектором було роз`яснено позивачеві його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, заслухано пояснення позивача, з`ясовано обставини справи, прийнято рішення винести постанову у справі серії БАД №221178 від 15.03.2023 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. Зміст постанови оголошено позивачу. Позивач відмовився отримувати постанову, про що є відмітка в постанові.

Відповідач вказує, що позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., то відповідач не погоджується з таким розміром витрат, оскільки він не є співмірним з складністю справи, витраченим часом, обсягом наданих послуг та ціною позову.

В зв`язку з наведеним, відповідач просить врахувати викладені у відзиві заперечення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Солдаткін О.С. не з`явилися, однак представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, підтримує вимоги позовної заяви (а.с.43-44).

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав відзив.

Суд, дослідивши матеріали та з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно постанови серії БАД №221178 від 15.03.2023 встановлено, що 15.03.2023 о 21.15 год. в с. Дубовиця, вул. Центральна, водій ОСОБА_2 , керуючи ТЗ Фольцваген Транспортер, з д.н.з. НОМЕР_1 , в якому не освітлювався задній номерний знак, чим порушив п.2.3в, а також не пред`явив документи згідно п.2.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП. Даною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 1190,00 грн. В постанові зазначено, що до неї додається відеофіксація. Від підпису постанови ОСОБА_1 відмовився.

Згідно ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі;

Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 і 2 статті 121-3 КупАП.

Частина 1 ст.121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Таким чином, судом встановлено, що постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинені правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім випадків фіксації порушень в автоматичному режимі) повноважні виносити працівники підрозділів Національної поліції.

Як зазначено в ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

За змістом п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Як зазначено в ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено в ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, відповідач зобов`язаний довести, що винесене ним рішення є правомірним та надати суду всі наявні в нього документи та матеріали по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписучих засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в ній не вказано належний пункт ПДР який порушено, а вказано, що ОСОБА_1 порушив п.2.3в ПДР (згідно даного пункту: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів). Таким чином, пункт ПДР України, який вказаний в постанові, не відповідає висунутому обвинуваченню.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається відео-фіксація, свідків вчинення правопорушення не зазначено. Оскільки, згідно вимог КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідач повинен надати докази вчинення правопорушення позивачем. Однак, відповідачем не додано до матеріалів справи відеозапису події вчинення правопорушення. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що задній номерний знак не освітлювався. Таким чином, факт вчинення правопорушення не підтверджено жодними доказами.

Також відповідачем не надано доказів того, що була дотримана процедура розгляду справи (що порушнику роз`яснено його права, досліджено обставини справи), а також не доведено, що оскаржувана постанова була складена в присутності позивача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на участь у процесі прийняття рішення. Тому суд розцінює це як істотне порушення права на захист, оскільки позивачу фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення такої копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 221178 від 15.03.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, прийнято з порушеннями норм права, а відповідачем не доведено правомірність його винесення. Тому суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, факт вчинення правопорушення не підтверджено жодними доказами, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за п.1 ст. 247 КУпАП.

Що стосується стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вирішує питання про стягнення судового збору згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи слідує, що позивачем ОСОБА_1 21.08.2023 р. укладено договір про надання правничої допомоги №01/08 з адвокатом Солдаткіним О.С. (а.с. 28).

Згідно акту про прийняття-передачу наданих послуг № 1 від 08.08.2023, адвокат надав клієнту наступну правничу допомогу: підготовка та подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вартість послуги є фіксованою та складає 5000,00 грн. (а.с.30).

Згідно платіжної інструкції, ОСОБА_3 оплатив платіж в сумі 5000,00 грн. за надання правничої допомоги (а.с.31).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Суд враховує, що предметом розгляду у даній справі є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Водночас це не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

А також, суд звертає увагу на те, що представник не брав участі в судових засіданнях. Розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи.

З огляду на наведене, суд вважає, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість такої послуги, а саме 5000,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у справі № 345/3933/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області - у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 25, 241-246, 257-263, 293, 295 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , представника позивача: адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №221178 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 221178 від 15 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (вулиця Сахарова, 15 м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії рішення.

Повне рішення складене 22.09.2023.

Головуючий