Справа № 580/5910/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року справа № 580/5910/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час мобілізації у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час мобілізації у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Додатково просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивач призваний на військову службу по мобілізації від 18.12.2022 та є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 . Позивач 02.05.2009 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . Вказує, що мати його дружини - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду, повна залежність від сторонніх осіб. Тому, позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. У зв`язку з цим, він подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення, однак, рапорт не розглянуто, а рішення про звільнення позивача не прийнято.

Ухвалою від 24.07.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.09.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що відповідач не відмовляв позивачу. Позивач рапорту встановленим порядком дій, по команді, через стройову частину штабу військової частини, не подавав. Крім того, зазначено, що всупереч вимогам Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у рапорті військовослужбовця, не зазначена думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю. При цьому зазначено, що в разі подання військовослужбовцем рапорту встановленим порядком, по команді, з усунутими недоліками, командування Військової частини НОМЕР_1 розгляне його та прийме відповідне законне рішення. Вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає необґрунтованими та непідтвердженими.

08.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що всі вимоги до рапорту про звільнення військовослужбовця і те, які дані там мають бути були викладені у рапорті ОСОБА_1 . Вказує, що зміст відзиву на позову свідчить про те, що відповідач отримував рапорт, вивчив його та проігнорував, не надаючи відповіді позивачу, чим порушив його прав. Будь-які докази, що відповідач надавав письмові відповіді про те, що необхідно виправити або додати до рапорту відсутні.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Згідно припису Золотоніського ТЦК та СП від 17.01.2023 № 2/128 ОСОБА_1 вибув у розпорядження начальника 169 НЦ для зарахування на військову службу по мобілізації.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2023 № 99, ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , з 05.04.2023 виключений зі складу особового складу частини.

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 № 100, солдат ОСОБА_1 , призваний під час мобілізації, з 06.04.2023 зарахований до списків частини.

10.04.2023 позивач подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення на підставі ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з наявністю матері дружини із числа осіб з інвалідністю I групи, однак відповіді не отримав.

Бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби позивач вважає протиправною, тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд встановив, що 10.04.2023 позивач подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення на підставі ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з наявністю матері дружини із числа осіб з інвалідністю I групи.

До рапорту додав засвідчені фотокопії документів: свідоцтва про шлюб, паспорта громадянина України ОСОБА_4 , картки фіз. особи-платника податків ОСОБА_4 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , паспорта громадянина України та картки платника податків ОСОБА_3 , довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_3 .

Відповідно до опису вкладення до поштового відправлення № 198, вказаний рапорт із додатками 10.04.2023 направлений на адресу Військової частини НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей інтернет ресурсу Укрпошти, відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 198) отримано 20.04.2023 уповноваженою особою відповідача за довіреністю.

Суд встановив, що будь-які докази розгляду рапорту позивача від 10.04.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 у матеріалах справи станом на дату розгляду даної справи по суті відсутні.

Відповідач у свою чергу зазначив, що позивач рапорту встановленим порядком дій, по команді, через стройову частину штабу військової частини, не подавав, у рапорті військовослужбовця, не зазначена думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

Під час надання оцінки вказаному посиланню відповідача, суд врахував таке.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, у військових частинах Збройних Сил України врегульовано Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735. Цю Інструкцію розроблено зокрема відповідно до Конституції України, Законів України Про звернення громадян (далі Інструкція № 735).

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Розділу І Інструкції № 735 у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод.

Усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України Про звернення громадян їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Згідно п.п. 2, 4 Розділу ІІ Інструкції № 735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

У зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати.

Відповідно до п.п. 3-8 Розділу ІІІ Інструкції № 735 після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління, командирами військових частин працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):

уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;

здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;

забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Звернення громадян, одержані органом військового управління, військовою частиною для виконання, в обов`язковому порядку обліковуються в журналі обліку звернень цього органу військового управління або заводиться реєстраційно-контрольна картка.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Аналіз вказаних приписів Інструкції № 735 вказує на те, що у разі надходження до військової частини належно оформленого письмового звернення військовослужбовця, воно в обов`язковому порядку та строки встановлені Інструкцією належить прийняттю та розгляду. В свою чергу, за наслідками розгляду, заявника має повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Як встановив вище суд, будь-які докази розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача від 10.04.2023 (отриманого ВЧ 20.04.2023) у матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що отримавши від позивача рапорт від 10.04.2023, який, як зазначає відповідач, поданий з порушенням процедури та який не містив всіх відомостей, що встановлені Положенням № 1153/2008, відповідач повинен був у будь-якому разі розглянути його, як звернення військовослужбовця, в силу вищевказаних вимог Інструкції № 735 та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення.

Стосовно доводів відповідача щодо подання позивачем рапорту не по команді, суд зазначає, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2023 № 99, позивач вибув у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . При цьому рапорт від 10.04.2023 позивач подав саме на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , у розпорядженні якого перебуває позивач. Суд врахував, що у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження доводів представника відповідача щодо подання позивачем рапорту з порушенням процедури, відповідач не надав доказів підпорядкування позивача іншим безпосереднім керівникам, окрім командира Військової частини НОМЕР_1 . Доводи відповідача щодо необхідності подання рапорту через стройову частину штабу військової частини суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не містять посилання на жодний нормативний документ, який би встановлював такий обов`язок.

При цьому, слід відмітити, що навіть у разі подання рапорту, як зазначає відповідач, не встановленим порядком, Військова частина НОМЕР_1 мала прийняти звернення позивача до розгляду та повідомити позивача яким саме вимогам нормативно-правових актів поданий рапорт не відповідає.

Суд зазначає, що відсутність будь-яких доказів розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача від 10.04.2023, вказує на бездіяльність відповідача саме щодо розгляду вказаного рапорту. Отже для належного захисту порушеного права позивача суд, у відповідності до вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту позивача від 10.04.2023 та повідомлення про результати його розгляду і прийняте рішення і, як наслідок, зобов`язати відповідача розглянути такий рапорт.

В свою чергу вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності щодо незвільнення позивача за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, є передчасними, оскільки відповідач не розглянув відповідний рапорт позивача.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

У позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що представник позивача не надав суду Детального опису робіт здійснених адвокатом, Акту приймання-передачі наданих послуг, доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки позивач у сукупності не надав належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат в частині стягнення судового збору, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10.04.2023 про звільнення та повідомлення про результати його розгляду і прийняте рішення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10.04.2023 про звільнення та повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 22.09.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК