Справа № 160/12327/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу надати уточнену позовну заяву відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали, в кількості примірників відповідно до кількості учасників справи.
23 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява із визначенням відповідачами - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, з періодами роботи з 01.10.2000 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 18.08.2013 року в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 11 травня 2023 року.
Позовна заява обґрунтована протиправністю незарахування до пільгового стажу позивача окремих періодів її трудової діяльності, що здійснено у спірних рішеннях відповідача-2 та відповідача-3. Зазначає, що відповідне підприємство перебуває на стадії ліквідації, в зв`язку з чим підписання уточнюючих довідок особами, визначеними в законодавстві, є неможливим. Також зазначає про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
24 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-2 в системі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що не зарахував до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи, оскільки в уточнюючих щодо таких періодів довідках відсутні підписи головного бухгалтера і начальника відділу кадрів, що вказує на невідповідність форми довідок вимогам законодавства. Вказує, що відповідач-3 направив запит від 27.04.2023 року щодо проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі уточнюючих довідок, відповідь на який дотепер не надходила. Щодо вимоги про зобов`язання призначити пенсію зазначає, що така вимога є втручанням в дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України. Наводить заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
25 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-3 в системі «Електронний Суд». Відповідач-3 проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що спірні періоди до пільгового стажу позивача не зараховано, оскільки відомості у наданих уточнюючих довідках не підтверджені первинними документами, з цього питання направлено запит для перевірки наданих позивачем довідок.
10 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли відповіді на відзиви відповідача-2 та відповідача-3, в яких позивач повторює доводи позовної заяви.
25 серпня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-1 в системі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі, цитує спірне рішення, а також зазначає, що вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком є передчасними, оскільки відповідачем-1 рішення щодо призначення пенсії позивачу не приймалося.
14 вересня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від третьої особи надійшли пояснення. Зазначає, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2022 року у справі №904/2104/19 його призначено ліквідатором Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат». 10.02.2022 року третьою особою видано наказ №12 «Про розірвання трудових договорів з працівниками у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Дніпровський меткомбінат», в т.ч. звільнено головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Відповідно, спірні довідки від 24.08.2022 року містять лише підпис ліквідатора (третьої особи).
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до уточнюючої довідки від 24.08.2022 року №023-1615 позивач з 01.10.2000 року по 15.01.2003 року працювала повний робочий день у сортопрокатному цеху у прокатному виробництві за професією, посадою: машиніст карана металургійного виробництва, зайнятий на гарячих роботах, що передбачено Списком №1. Довідка засвідчена печаткою підприємства та підписом ліквідатора.
Згідно уточнюючої довідки від 24.08.2022 року №023-1616 позивач з 16.01.2003 року по 18.08.2013 року працювала у сортопрокатному цеху у прокатному виробництва за професією, посадою: машиніст крана металургійного виробництва, зайнятий на гарячих роботах, що передбачено Списком №1. Довідка засвідчена печаткою підприємства та підписом ліквідатора.
Рішенням відповідача-2 від 05.05.2023 року №88 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначено: Вік заявниці: 45 років 11 місяців 18 днів, страховий таж особи становить: 21 рік 6 місяців 7 днів, пільговий стаж - відсутній. До пільгового стажу не зараховано періоди з 01.10.2000 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 18.08.2013 року згідно з пільговими довідками від 24.08.2022 року №023-615, 023-616, виданими ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки довідки не відповідають Додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, а саме: відсутні підписи головного бухгалтера і начальника відділу кадрів, крім того відсутній витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про призначення ліквідатора.

Рішенням відповідача-3 від 18.05.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначено: вік заявниці: 46 років, страховий стаж особи становить: 21 рік 06 місяців 07 днів, пільговий стаж становить: 00 років 00 місяців 00 днів. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.10.2000 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 18.08.2013 року згідно пільгових довідок від 24.08.2022 року №023-1615, №023-616, які видані ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки довідки не підтверджено первинними документами. Пільгові довідки потребують перевірки (направлено запит на перевірку пільгових довідок від 27.04.2023 року №50804/01-16).

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернулася з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Форма Довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджена Додатком №5 до Порядку №637.

Згідно цієї форми підписантами довідки є: керівник (без конкретизації назви посади), начальник відділу кадрів та головний бухгалтер.

За обставин цієї справи визначальним є надання правової оцінки відповідності уточнюючих довідок від 24.08.2023 року, що підписані ліквідатором в аспекті відповідності вимогам форми, затвердженої Додатком №5 до Порядку №637 щодо підписанта довідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 дійшов висновку, проте, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Уточнююча довідка, видана ліквідатором підприємства, є належним документом на підтвердження пільгового характеру праці особи.

Аналогічне за змістом правозастосування міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №233/179/17, від 18.03.2021 року у справі №444/2480/16-а, від 04.03.2020 року у справі №235/2008/17, від 30.09.2019 року у справі № 442/168/17, від 31.01.2019 року у справі №442/4101/17.

Суд висновує, що призначений на підприємстві ліквідатор в повній мірі виконує функції представництва інтересів такого підприємства та здійснює повноваження керівництва такого підприємства. Відповідно, для цілей складання довідки згідно Порядку №637 підписання такої довідки одним ліквідатором (без головного бухгалтера та керівника відділу кадрів) є належним та достатнім та визнання такої довідки достовірним джерелом інформації про характер роботи позивача.

Отже, за обставин цієї справи відповідач-2 та відповідач-3 необґрунтовано не прийняли надані позивачем довідки від 24.08.2022 року як достатнє підтвердження характеру зайнятості позивача. Отже, підстав для вчинення щодо таких довідок або в зв`язку з їх наданням будь-яких дій, окрім безпосереднього врахування таких довідок, відповідачі не мали.

Суд звертає увагу, що зауваження до змісту відповідних довідок відповідачами не висловлені, заперечення стосувалися лише суб`єкта підписання такої довідки. В цьому аспекті суд зазначає, що такі довідки містять інформацію про належність професії, посади до Списку, характер зайнятості (повний робочий день), проведення атестації. Відповідно, на підставі довідок від 24.08.2022 року суд визнає пільговий характер роботи позивача у відповідні періоди.

Окремо суд звертає увагу, що витребування на підприємстві документів не вимагалося в зв`язку з належністю та достатністю наданих позивачем уточнюючих довідок від 24.08.2022 року, а сам факт витребування не є визначеною законодавством підставою для відмови у призначенні пенсії.

Також суд зауважує, що Касаційний адміністративний суд в постанові від 13.02.2020 року по справі №607/14668/16-а сформував наступну правову позицію: «В свою чергу, виявлені розбіжності не можуть мати своїм наслідком відмову у перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати на підставі вказаних довідок, оскільки позивач не несе відповідальності за правильність складання відповідної довідки».

Щодо вимоги про призначення пільгової пенсії.

В обох спірних рішеннях відповідачі зазначали, що пенсійний вік складає 50 років, в той час як позивач цього віку не досягла.

Щодо цього аспекту справи суд зазначає, що пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Відповідно до п.2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, пенсійний вік для призначення пенсії за Списком №1 складає 45 років, відповідного віку позивач досягла, що відповідачами не заперечувалося.

Враховуючи вищевикладене, позивач, з урахуванням зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу позивача, відповідає вимогам для призначення пенсії за Списком №1.

Щодо втручання в дискреційні повноваження відповідача-1 суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі №817/864/18 та від 11.11.2019 року у справі № 818/960/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 0640/4248/18 та від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19.

Слід зазначити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини застосовує підхід, згідно з яким дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Hasanv. Bulgaria» заява №. 30985/96).

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Враховуючи висновки суду щодо наявності у позивача права на призначення пільгової пенсії за Списком №1, у відповідача-1 відсутні варіанти правової поведінки, окрім зарахування пільгового стажу позивача та призначення їй пільгової пенсії. Відповідно, втручання в дискреційні повноваження відповідача-1 відсутнє.

Щодо зобов`язання зарахувати пільговий стаж та призначити пільгову пенсію відповідача-1 суд зазначає наступне.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішень відповідача-2 та відповідача-3 про відмову в призначенні пенсії, належним та ефективним способом захисту (відновлення) порушеного права позивача буде саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення позивача із відповідною заявою, оскільки в даному випадку повноваження щодо розгляду матеріалів для призначення позивачеві пенсії були делеговані відповідачу-2 та відповідачу-3, проте обов`язок її призначення та виплати залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації та проживання позивача, тобто у відповідача-1.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових вират.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується копіями квитанції від 31.05.2023 року №9307-2386-4410-8120, від 27.06.2023 року №9309-9588-7164-8348.

Отже, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 2147,20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 та вдіповідача-3 порівну, протиправність рішення яких встановлено за результатом розгляду цієї справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач-1 та відповідач-3 у відзивах не висловили заперечень проти витрат на професійну правничу допомогу. З цього приводу стосовно відповідних посилань позивача суд зазначає, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

Відповідач-2 в свою чергу у відзиві висловив заперечення проти заявленого розмір витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що наявними матеріалами справи не підтверджено надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за цією справою, відсутній детальний опис виконаних робіт, також вказує на незначну складність цієї справи, типовість позовної заяви.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

1. Договір про надання правової допомоги від 25.05.2023 року (далі - Договір)

2. Акт здачі-приймання наданих послуг адвоката від 31.05.2023 року по договору від 25 травня 2023 року (далі - Акт);

3. Рахунок від 25 травня 2023 року №25/05-23 (далі - Рахунок);

4. Квитанція від 31.05.2023 року №9307-2387-3605-9601 (далі - Квитанція) та платіжна інструкція від 31.05.2023 року №@2PL635269 (далі - Платіжна інструкція)

3. Акт прийому-передачі послуг наданої правничої (правової) допомоги від 12.02.2023 року №3 (далі - Акт).

Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до доручення клієнта надати їй правову допомогу щодо оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ Пенсійного фонду. За надану правову допомогу клієнт зобов`язаний оплатити послуги адвоката (гонорар) та компенсувати додаткові витрати у порядку та строку, обумовлені сторонами.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Сума гонорару визначається у кожному конкретному випадку надання правової допомоги та зазначається у дорученні.

Відповідно до Акту узгоджено факт надання наступної роботи: консультація та вивчення матеріалів справи, допомога у складанні та направленні позовної заяви, підготовка клопотань, пояснень та інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції, надання інших консультаційних послуг, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно Рахунку до оплати виставлено 6000,00 грн за послуги адвоката відповідно до договору від 25.05.2023 року.

Квитанцією та Платіжною інструкцією підтверджено факт сплати позивачем адвокату 6000,00 грн згідно Договору та Рахунку. В Платіжній інструкції зазначено призначення платежу: оплата за послуги адвоката відповідно до договору від 25.05.2023 року, згідно Рахунку.

Згідно п. 1 ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Суд констатує, що за обставин цієї справи відсутні докази пов`язаності наданої позивачу правової допомоги із наданими на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу витратами. Так, ані Договір, ані Акт, ані інші документи не індивідуалізують надання правової допомоги саме в цій справі (наприклад, шляхом уточнення номерів рішень, що будуть предметом оскарження).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Договір не містить порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата). Окрім цього, згідно Договору сума гонорару зазначається у дорученні, яке до суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.10.2022 року у справі №360/3253/20

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.09.2022 року у справі №755/7030/21.

В цій справі надано лише Акт, який за змістом не є детальний описом робіт (наданих послуг), також в ньому відсутнє зазначення витраченого часу. Окрім цього, визначені в Акті послуги є неконкретними, жодним чином не можуть бути ідентифіковані з цією справою, а з назви таких послуг не можливо встановити обсяг наданих робіт. Так, допомога у складанні позовної заяви не відповідає видам юридичних послуг згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», де передбачено повне складання процесуальних та інших документів адвокатом (а не допомогу у їх складанні). Клопотань та пояснень в цій справі до суду не надавалося. Надання інших консультацій, як і допомога у складанні позовної заяви, є абстрактним формулюванням з невизначеним обсягом, в зв`язку з чим не підлягає компенсації.

Отже, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Чекірди Гната, буд. 10, ), відповідача-3: Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ліквідатор публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» Сокол Олексій Юрійович (свідоцтво від 28.02.2013 року №193, адреса: АДРЕСА_2) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.05.2023 року № 88 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.05.2023 року № 88 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 наступні періоди роботи в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат":

з 01.10.2000 року по 15.01.2003 рік;

з 16.01.2003 року по 18.08.2013 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 11.05.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Чекірди Гната, буд. 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко