Справа № 260/1830/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1830/23 пров. № А/857/8998/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року (суддя Гебеш С.А., час ухвалення 14:12 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 24.04.2023),

в адміністративній справі №260/1830/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця на підставі поданих довідок про складові заробітної плати від 01.02.2023року №7 та №8 з урахуванням графи «інші виплати» до яких віднесені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, премії та ін., з яких нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, видані Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області; 2) зобов`язати відповідача з 06.02.2023 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця на підставі поданих довідок про складові заробітної плати від 01.02.2023 року №7 та №8 з урахуванням графи «інші виплати» до яких віднесені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, відпускні, премії та ін., з яких нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, видані Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця на підставі поданих довідок про складові заробітної плати №7 та №8 від 01.02.2023 року, видані Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області здійснити з 06.02.2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця на підставі поданих довідок про складові заробітної плати №7 та №8 від 01.02.2023 року, видані Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене без урахування всіх наявних обставин справи, а також містить хибні й безпідставні мотиви в сукупності з некоректно застосованими законодавчими нормами, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VШ не передбачено можливість здійснення перерахунків призначених пенсій державним службовцям у зв`язку з наданням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, зокрема, поданих позивачем від 01.02.2023 року №8 та №7. Також звертає увагу з приводу позовної вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок з урахуванням графи «інші виплати», до яких віднесені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, відпускні та ішемії, то такі види виплат є одноразовими виплатами та не передбаченні ст.33 Закону України «Про державну службу» як складові заробітної плати державного службовця. Тому немає законних підстав для включення таких одноразових виплат при обчисленні пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 18.04.2023 та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити, відмовивши у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач на апеляційну скаргу відповідача подав відзив, у якому висловив незгоду з доводами апелянта, вважаючи їх безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене відповідачем рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за нормами Закону України "Про державну службу".

01 лютого 2023 року Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області виготовлено ОСОБА_1 довідки №7 та №8 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (а.с. 14-17).

06 лютого 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії, призначеної згідно з Законом України "Про державну службу" та додав вищевказані довідки про складові заробітної плати від 01.02.2023р. (а.с. 12).

Листом від 14 лютого 2023 року за №671-717/Д-02/8-0700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача про те, що проведення перерахунку пенсії у зв`язку з наданими довідками від 01 лютого 2023 року №8 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та №7 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) Законом України "Про державну службу" не передбачено, а тому немає можливості здійснення перерахунків призначених пенсій державним службовцям (а.с. 13).

З вказаною відмовою у здійсненні перерахунку пенсії позивач не погодився, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року у справі №3-132/2018(5462/17), тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача вчинена у спосіб, що не відповідає ст.22 Конституції України, рішенню Конституційного Суду від 23.12.2022 року та ст.37-1 ЗУ "Про державну службу".

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі Закон №3723-ХІІ).

Частина перша статті 37-1 Закону №3723-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності з 1 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців унормовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), за винятком урегулювання призначення пенсій особам, яких визначено в підпункті 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

Законом №889 не встановлено права на індексацію та перерахунок пенсій особам, яким пенсії призначено на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, із дня набрання чинності Законом №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців унормовано Законом №1058-IV як загальним законом, що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ як спеціального закону збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII. Проте, цим особам не надано права на індексацію та перерахунок розміру призначених їм пенсій.

Виходячи з того, що у зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 року Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII скасовано статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року щодо порядку та умов перерахунку пенсій державним службовцям, а Законом №889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №3723-XII, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії згідно зі статтею 37-1 Закону №3723-XII.

Отже, розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.

Водночас, Конституційний Суд рішенням №3-р/2022 від 23 грудня 2022 року визнав неконституційним підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

Разом з тим, варто зазначити, що пунктом 2 рішення Конституційного Суду від 23.12.2022 №3-р/2022 також встановлено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 зі змінами.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Зважаючи на те, що як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час вирішення справи судом апеляційної інстанції в Україні запроваджено та діє воєнний стан, то вказане рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку щодо наявності у позивача підстав для проведення відповідачем перерахунку розміру його пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Отже, на даний час підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII не втратив чинності, та підлягає застосуванню.

Тому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що станом на 14.02.2023 року (дата відмови відповідача у перерахунку пенсії) відповідач не порушив вимоги Закону України «Про державну службу» №889-VIII, та обґрунтовано відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що подані позивачем до відповідача довідки від 01.02.2023р. №7 і №8 з метою перерахунку пенсії, видані за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за №180/30048 (далі Постанова №1-3).

Вказані довідки за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови №1-3, видаються виключно для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Проте, позивачу уже була призначена пенсія відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Враховуючи викладене, у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням вказаних вище довідок від 01.02.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Водночас, у розглядуваній ситуації, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування соціальних гарантій повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

В іншому своєму рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 (справа №1-11/2012) Конституційний Суд України вказав, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Принцип щодо встановлення видів і розмірів соціальних послуг та виплат державою з урахуванням її фінансових можливостей закладений, зокрема, і в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22).

Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

З врахуванням наведених вище норм законодавства і фактичних обставин розглядуваної справи за позовом ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не врахував норм чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до помилкових висновків про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо суті спору спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, а тому можуть бути підставою для його скасування.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року в адміністративній справі №260/1830/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль