Справа № 520/19798/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року № 520/19798/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №029295 від 13.07.2023 р. заступника начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецький, Луганській, Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті А.Терещенко у сумі 17000 грн. та надіслати справу на додатковий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №029295 від 13.07.2023 р. заступника начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецький, Луганській, Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті А.Терещенко у сумі 17000 грн., на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної службою України з безпеки на транспорті подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що співробітниками Державної служби України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка.

У ході перевірки було встановлено, що у водія ОСОБА_2 автомобіля марки MAN номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ номерний знак НОМЕР_2 , який використовувався для перевезення вантажу ОСОБА_1 , відсутня тахокарта до аналогового тахографа.

За результатом перевірки складено акт №АР023188 від 29.05.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У вищевказаному акті перевірки водієм зазначено, що тахокарта стояла але не писала інформацію.

Повідомленням №43798/38/24-23 від 14.06.2023 року позивача було викликано на 22.06.2023 року для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивачем направлено лист №5 від 20.06.2023 року до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо перенесення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Повідомленням №47744/38/24-23 від 27.06.2023 року позивача було викликано на 04.07.2023 року для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами розгляду справи відділом державною нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №029295 від 13.07.2023 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт та відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт у сумі 17000,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.

За приписами ч. 12 ст. 6 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. (далі по тексту Порядок № 1567) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктом 2 Порядку № 1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Положеннями ст. 18 Закону України Про автомобільний транспорт регламентовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Таким чином, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в ході перевірки було встановлено, що у водія автомобіля марки MAN номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ номерний знак НОМЕР_2 , в порушення ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт відсутня тахокарта до аналогового тахографа.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух.

Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п. 1.3. Інструкції № 385).

Відповідно до п.1.4 Інструкції № 385 тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР

Пунктом 3.3 Інструкції № 385 зазначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

Враховуючи вищевикладене, водій транспортного засобу, обладнаного аналоговим тахографом, повинен мати при собі належним чином заповнену тахокарту за допомогою такого тахографа.

При цьому, у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа водій своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

В акті перевірки №АР023188 від 29.05.2023 водій зазначив, що тахокарта стояла але не писала інформацію.

Проте, ані до перевірки, ані до суду не надано доказів запису від руки даних щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками.

Згідно з п.1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі по тексту Положення №340) вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами

Положення про робочий час і час відпочинок водіїв колісних транспортних засобів затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі по тексту Положення №340) розроблено відповідно до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Відповідно до п.а, п.b Розділу І Додатку 1 Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) термін "контрольний пристрій" означає обладнання, призначене для встановлення на автотранспортних засобах для показу чи реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; термін "бланк для записів" означає бланк, який призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводиться в контрольний пристрій та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, яка повинна реєструватись.

Згідно з пп.1 п.А Розділу IV Додатку 1 ЄУТР кожний член екіпажу повинен мати можливість вносити в бланки без їхнього пошкодження й погіршення чіткості записів таку інформацію:

a) на початку використання бланка: своє прізвище й ім`я;

b) дату й місце початку використання бланка, дату й місце закінчення його використання;

c) реєстраційний номер кожного транспортного засобу, для роботи на якому він призначений, як на початку першої поїздки, що реєструється на бланку, так і потім, у разі заміни транспортного засобу, під час використання бланка;

d) показання одометра: на початку першої поїздки, зареєстрованої в бланку; в кінці останньої поїздки, зареєстрованої в бланку; у разі заміни транспортного засобу протягом робочого дня (показання на транспортному засобі, для роботи на якому він був призначений, і показання на транспортному засобі, для роботи на якому він буде призначений);

e) час кожної заміни транспортного засобу.

Згідно з п. D Розділу IV Додатку 1 ЄУТР на бланках повинно бути таке вільне місце, щоб водії мали можливість вписувати, як мінімум, такі дані:

- прізвище та ім`я водія;

- дату й місце початку використання бланка та дату й місце закінчення його використання;

- реєстраційний номер або номери транспортного засобу чи транспортних засобів, для роботи на яких призначається водій під час використання бланка;

- показання одометра транспортного засобу чи транспортних засобів, для роботи на яких призначається водій під час використання бланка;

- час будь-якої заміни транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЄУТР водії використовують бланки для записів кожного дня, протягом якого вони керують транспортним засобом, починаючи з моменту прийняття транспортного засобу. Бланк для записів не вилучається до кінця щоденного періоду роботи, якщо немає іншого дозволу на його вилучення. Бланк для записів не може використовуватись довше того періоду, на який він розрахований. Якщо в результаті перебування поза транспортним засобом водій не може використовувати пристрій, який встановлений на транспортному засобі, то періоди часу повинні бути внесені в бланк від руки, шляхом автоматичного запису чи іншим чином, чітко й без забруднення бланка.

Так, з копії тахокарти, яка була передана водієм до перевірки встановлено, що в ній не зазначено прізвище водія ОСОБА_2 та не зазначено кінцевий пункт маршруту.

Тобто, тахокарта, яка була надана водієм до перевірки, не була заповнена належним чином.

При цьому, позивач посилався на те, що тахокарта за 29.05.2023 р. заповнена водієм ОСОБА_3 була у наявності.

Проте, позивачем не надано доказів належного заповнення вищевказаної тахокарти водієм.

Щодо посилань позивача на те, що уповноваженою особою відповідача не вірно зазначено вантаж, а саме найменування вантажу відмінне від товарно-транспортної накладної, суд зазначає наступне.

Так, до позивача застосовано штрафні санкції за відсутність належним чином заповненої тахокарти до аналогового тахографа, а не за відсутність товарно-транспортної накладної.

Тобто, зазначення найменування вантажу в даному випадку не впливають на наявність або відсутність порушення.

Отже, вказані посилання позивача є безпідставними.

За таких обставин, перевіркою правомірно встановлено порушення статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутність на момент проведення перевірки документів, які мають бути у водія.

Вищевикладений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань позивача на порушення порядку розгляду справи за порушення вимог законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Повідомленням №43798/38/24-23 від 14.06.2023 року позивача було викликано на 22.06.2023 року для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивачем направлено лист №5 від 20.06.2023 року до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо перенесення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Повідомленням №47744/38/24-23 від 27.06.2023 року позивача було викликано на 04.07.2023 року для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За таких обставин, позивач не був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Також, Верховний Суд у постанові від 01.03.2018 по справі № 820/4810/17 зазначив, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно- господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає вищевказані посилання позивача необгрунтованими.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем невірно визначено норму, якою визначено відповідальність за порушення приписів Закону України Про автомобільний транспорт, суд зазнає наступне.

Так, у спірних правовідносинах в якості перевізника виступала фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , що не заперечувалось позивачем.

Статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт визначено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме передбачено застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Як встановлено вище, перевіркою виявлено порушення статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт.

При цьому, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, відділом державною нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті правомірно винесено постанову №029295 від 13.07.2023 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт та відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт у сумі 17000,00 грн.

Отже, вищевказані посилання позивача є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківський областях Державної служби України з безпеки на транспорті (61022, м.Харків, майдан Свободи 65, 6 під`їзд, 7 поверх) про скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.