Справа № 160/24187/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 вересня 2023 р. Справа № 160/24187/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в якому просить суд:

- звільнити позивача у даній позовній заяві від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір»;

- визнати протиправною бездіяльність посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою повідомлення про кримінальні правопорушення, подані в заяві позивача 05.05.2023 року, яка містить відомості, що свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, та стягнути з суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу вищезазначеною протиправною бездіяльністю посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень.

За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2023 року зазначена вище справа була розподілена судді Лозицькій І. О.

Суд при вирішенні питання щодо відкриття провадження у цій адміністративній справі, виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вивчивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд приходить до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, судом враховується наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.2 ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, якщо такий спір не належить розглядати за правилами іншого, ніж адміністративне, судочинства.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 5, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, способи захисту порушеного права та межі юрисдикції адміністративних судів.

В той же час, згідно ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст.24 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, п.1 ч.1 ст.306 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Аналізуючи вказані норми, можна прийти до висновку, що за правилами кримінального судочинства суди вирішують справи, зокрема, щодо розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Так, як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень Головнеого управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою повідомлення про кримінальні правопорушення, подані в заяві позивача 05.05.2023 року, яка містить відомості, що свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, та, на підставі означеної бездіяльності просить суд стягнути з суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу вищезазначеною протиправною бездіяльністю посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до глави 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Так, з тексту позовної заяви, та доданих до останньої документів судом встановлено, шо позивач оскаржує дії посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою повідомлення про кримінальні правопорушення, подані в заяві позивача 05.05.2023 року, яка містить відомості, що свідчать про вчинення кримінальних правопорушень.

Позивач в обґрунтування позовної заяви посилається на норми КПК України, а саме: ст. ст. 214, 303 КПК України, та зазначає, що 30.05.2023 року за рішенням судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, скаргу позивача на бездіяльність слідчого Шарай О.М. Криворізького районного управління поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено частково, рішенням зобов`язано уповноважену/посадову особу Криворізького районного управління поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, внести відомості до ЄРДР на підставі заяви позивача, зазначене підтверджується відповідним рішенням суду, копія якого додана до даної позовної заяви.

При цьому, в прохальній частині позовної заяви позивач оскаржує бездіяльність посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою повідомлення про кримінальні правопорушення, подані в заяві позивача 05.05.2023 року, яка містить відомості, що свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, яка, на думку позивача, виявилась у порушенні вимог ст.214 КПК України.

Так, враховуючи суть спору у даній справі - «визнання протиправною бездіяльності посадових/службових осіб суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Код , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою повідомлення про кримінальні правопорушення, подані в заяві позивача 05.05.2023 року, яка містить відомості, що свідчать про вчинення кримінальних правопорушень», та враховуючи вказані вище процесуальні норм, даний спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Наведена позиція узгоджується також і з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.08.2019 р. у справі №61/5188/19 (адміністративне провадження №К/9901/23657/19, в тексті якої зазначено наступне.

Статтями 303-307 КПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

При цьому, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).

Тобто, оскарження рішень, дій чи бездіяльності правоохоронних органів, які здійснені щодо кримінального провадження або у рамках кримінального провадження, може відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що спір який виник у зв`язку з протиправною, на думку позивача бездіяльністю працівників Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відповідному кримінальному провадженні, підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також і в даному випадку, судом також враховується і рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №29458/04, №29465/04), в якому зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При цьому, слід роз`яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, слід відмовити позивачеві у відкритті провадження у даній адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в строки передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька