Справа № 340/7283/23
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/7283/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бодюл М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

представники: Красніцька Н.М., Соловйова Н.П.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, )

представник: Драбина В.О.

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП №68548618 щодо примусового виконання виконавчого листа №340/221/20 про поновлення його на роботі на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Позивач зазначає, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, він має бути поновлений в органі, який є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро). У липні 2023 року він звернувся до державного виконавця Яковенка В.А. із заявою від 04.07.2023 року, в якій просив забезпечити виконання судового рішення в адміністративній справі №340/221/20 з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, шляхом звернення державного виконавця до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Однак державний виконавець проігнорував такі вимоги позивача, а листом від 27.07.2023 року начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. повідомив про недоцільність звернення державного виконавця до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду. Позивач не погоджується з такою відповіддю та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. та його керівника Нещадима І.С., яка полягає у незабезпеченні повного виконання виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року у справі №340/221/20 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у пунктах 40-67 постанови від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, в тому числі щодо незабезпечення звернення до суду стосовно заміни сторони виконавчого провадження, яка вибула, в порядку статті 379 КАС України;

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. здійснити повне примусове виконання виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року у справі №340/221/20, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у пунктах 40-67 постанови від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, щодо необхідності виконання рішення №340/221/20 про поновлення позивача в органі правонаступника, замість ліквідованого органу, в тому числі шляхом заміни сторони виконавчого провадження, яка вибула, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - на Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Ухвалою судді від 11.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство юстиції України.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що виконавче провадження ВП №68548618 з примусового виконання виконавчого листа №340/221/20 від 03.09.2020 року було відкрито постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 08.02.2022 року. У цьому виконавчому провадженні боржником є Міністерство юстиції України, а не Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, яке наразі припинене як юридична особа. Оскільки Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області не є стороною у виконавчому провадженні ВП №68548618, то немає підстав для звернення державного виконавця до суду із заявою про заміну його на правонаступника, оскільки це суперечить вимогам статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 379 КАС України. Заперечуючи бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, його представник просила суд у задоволенні позову відмовити.

Від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову із запереченнями проти нього, обґрунтованими тим, що судові рішення у справі №340/221/20 виконані Міністерством юстиції України до відкриття виконавчого провадження шляхом видання наказу №2607/к від 29.10.2021 року "Про поновлення". Крім того, у лютому 2022 року позивачу було запропоновано зайняти в порядку переведення одну з 353 вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро), а у серпні 2022 року запропоновано зайняти вакантну посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Позивач у вересні 2022 року відмовився від переведення на запропоновані посади, тож наказом Міністерства юстиції України №3783/5 від 09.08.2022 року він був звільнений з припиненням державної служби. Зазначала, що боржником у виконавчому провадженні ВП №68548618 є Міністерство юстиції України, яке не припинило свою діяльність, не вибуло зі спірних правовідносин, є діючим державним органом, тож підстави для заміни боржника у цьому виконавчому провадженні на правонаступника відсутні. Питання щодо зміни способу і порядку виконання рішення суду шляхом поновлення позивача на рівнозначній посаді у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) вже вирішено у судовому порядку, що підтверджується ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року у справі №340/221/20.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 працював на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області територіального органу Міністерства юстиції України. Позивач був призначений на цю посаду наказом Міністерства юстиції України №2556/к від 29.04.2016 року.

Наказом Міністерства юстиції України №4169/к від 23.12.2019 року "Про звільнення". позивача звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 року у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби.

Позивач не погодився зі своїм звільненням та у січні 2020 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України про поновлення на роботі (справа №340/221/20).

У ході судового розгляду справи до участі у ній залучено співвідповідачів - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області та Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року в адміністративній справі №340/221/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" №4169/к від 23.12.2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 року. На користь ОСОБА_1 стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2019 року по 02.09.2020 року в сумі 169071,58 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року в частині поновлення позивача залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2021 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року змінено. Викладено пункт 3 резолютивної частини у такій редакції: поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 27.12.2019 року. В іншій частині рішення залишено без змін.

Між тим, ще у вересні 2020 року Кіровоградський окружний адміністративний суд видав ОСОБА_1 виконавчий лист №340/221/20 від 03.09.2020 року про виконання рішення суду в частині, допущеній до негайного виконання, про поновлення його на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 року. Боржником у вказаному виконавчому листі зазначено Міністерство юстиції України.

Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року з 18.10.2019 року перебувало у стані припинення юридичної особи, а 16.04.2021 року проведена державна реєстрація припинення цієї юридичної особи.

У січні 2022 року позивач пред`явив виконавчий лист про поновлення його на роботі для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 08.02.2022 року відкрито виконавче провадження ВП №68548618 з виконання виконавчого листа №340/221/20 та зобов`язано боржника - Міністерство юстиції України - виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Начальник Управління персоналу Міністерства юстиції України службовою запискою від 14.02.2022 року повідомила державного виконавця, що на виконання судових рішень у справі №340/221/20 наказом Міністерства юстиції України №2607/к від 29.10.2021 року "Про поновлення" ОСОБА_1 поновлено з 27.12.2019 року на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Отримавши таку інформацію та копію наказу, державний виконавець 17.02.2022 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частити 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Позивач не погодився з цією постановою державного виконавця та у квітні 2022 року оскаржив її до Кіровоградського окружного адміністративного суду (справа №340/2274/22).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 року в адміністративній справі №340/2274/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Проте постановою Верховного Суду від 23.02.2023 року ці судові рішення скасовані. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП №68548618.

Після отримання цієї постанови суду державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. на підставі статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" 22.03.2023 року виніс постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №68548618.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду, який розглядав справу №340/221/20, із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення. У цій заяві позивач на підставі статті 378 КАС України просив суд поновити його на посаді в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовлено.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. із заявою від 04.07.2023 року, в якій просив забезпечити примусове виконання рішення про поновлення його на роботі. Зокрема, просив забезпечити через суд заміну сторони виконавчого провадження - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - на правонаступника - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), або звернутися до суду із заявою в порядку статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 378 КАС України про заміну способу і порядку виконання рішення суду.

Начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. розглянув це звернення та надав позивачу відповідь від 27.07.2023 року, у якій повідомив про недоцільність звернення державного виконавця до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду з огляду на те, судовими рішеннями у справі №340/221/20 позивачу вже відмовлено у задоволенні такої заяви.

Позивач отримав цю відповідь 19.08.2023 року та, не погоджуючись із нею, 24.08.2023 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом, стверджуючи, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність під час виконавчого провадження.

Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 287 КАС України (Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

У статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій передбачені у статті 13 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 5 цієї статті під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" наведені обов`язки і права виконавців.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до частин 1, 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Підстави закінчення виконавчого провадження наведені у статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" і до них належить фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частинами 2, 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Порядок виконання рішень немайнового характеру унормований Розділом VIII Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно з частинами 1, 2 цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" ("Виконання рішення про поновлення на роботі") рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Суд установив, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у виконавчому провадженні ВП №68548618 виконує рішення немайнового характеру рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Позивач у цьому виконавчому провадженні має статус стягувача, а боржником є Міністерство юстиції України - визначена виконавчим листом юридична особа, на яку покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 12-1, 12-2 цього Положення передбачено, що повноваження керівника державної служби у Мін`юсті здійснює державний секретар Мін`юсту, який зокрема призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту.

Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є центральні органи виконавчої влади.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника підлягає негайному виконанню, а примусово виконується у порядку, визначеному статтями 63, 65 Закону України "Про виконавче провадження".

Попри те, що виконавчий лист про негайне виконання рішення суду був виданий судом ще у вересні 2020 року, стягувач пред`явив його до примусового виконання аж у січні 2022 року. На той момент вже було ліквідовано територіальний орган Мін`юсту, у якому суд поновив позивача на роботі.

Виконавче провадження з примусового виконання цього рішення відкрите 08.02.2022 року та відновлене 22.03.2023 року з огляду на скасування Верховним Судом в адміністративній справі №340/2274/22 постанови державного виконавця від 17.02.2022 року про закінчення виконавчого провадження, яку цей суд визнав незаконною. У постанові від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22 Верховний Суд дійшов до висновку, що на момент закінчення виконавчого провадження рішення фактично не було виконано.

Позивач у позові стверджує, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність, оскільки при примусовому виконанні рішення не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, та не звернувся до суду щодо заміни сторони виконавчого провадження, яка вибула, в порядку статті 379 КАС України, а саме заміни Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на його правонаступника - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що позивач також просив державного виконавця у заяві від 04.07.2023 року.

Суд зазначає, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка може бути оскаржена до суду, слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього суб`єкта, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. (частина 1 статті 373 КАС України)

Згідно з частинами 1, 7 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною 3 статі 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Суд зазначає, що державний виконавець не наділений правом тлумачити рішення суду та надавати правову оцінку рішенням суб`єкта владних повноважень, які прийняті останнім на виконання рішення суду. У разі незгоди особи, щодо якої таке рішення прийнято, вона має право звернутися до суду з новим позовом або із заявою про здійснення судового контролю. Також ця особа має право ініціювати перед судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, як-то: відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (стаття 378 КАС України), заміна сторони виконавчого провадження (стаття 379 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України) тощо.

Так, згідно зі статтею 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" також передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність передбачених статтею 379 КАС України, частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для звернення державного виконавця до суду у справі №340/221/20 з поданням (заявою) про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження, оскільки боржник - Міністерство юстиції України - не вибув із правовідносин, які були предметом спору у цій справі та у яких він виступав відповідачем.

Натомість Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, про заміну якого просить позивач, не є учасником (стороною) виконавчого провадження ВП №68548618 у розумінні статей 14, 15 Закону України "Про виконавче провадження" і на нього у виконавчому листі №340/221/20 від 03.09.2020 року не покладалися будь-які зобов`язання щодо забезпечення виконання рішення суду.

Крім того, суд у справі №340/221/20 за ініціативою ОСОБА_1 в порядку статті 378 КАС України вже розглядав питання про можливість виконання рішення суду шляхом поновлення його на роботі в іншому територіальному органі Міністерства юстиції України, а саме у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Позивач доводив суду, що та обставина, що Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області 16.04.2021 року припинено як юридична особа, робить неможливим виконання рішення суду про поновлення на роботі у встановлений у ньому спосіб. Суд ухвалою від 27.03.2023 року відмовив у задоволенні заяви позивача про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цій справі через її безпідставність.

Також вимоги позивача про поновлення його на роботі у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) вирішуються в порядку позовного провадження у справі №340/4706/22 за новим позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ця справа з жовтня 2022 року перебуває у провадженні Кіровоградського окружного адміністративного суду та рішення наразі у ній не прийнято.

Суд відхиляє доводи позивача про невиконання відповідачем постанови Верховного Суду від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22 та зазначає, що ця постанова не покладає на державного виконавця обов`язку щодо вчинення будь-яких дій з примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі чи вжиття заходів примусового характеру, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", окрім як винесення постанови про відновлення виконавчого провадження відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець виконав такий обов`язок та 22.03.2023 року виніс постанову про відновлення виконавчого провадження.

Суд прийшов до висновку що державний виконавець у спірних правовідносинах, які виникли після відновлення виконавчого провадження, не допускав протиправної бездіяльності, яка б мала вплив на права, свободи чи інтереси позивача, те не вчиняв порушень прав позивача, як учасника виконавчого провадження.

Начальник відділу, який здійснює контроль за рішеннями та діями державного виконавця, розглядаючи звернення позивача від 24.07.2023 року та надаючи йому відповідь від 27.07.2023 року, діяв у межах повноважень, протиправної бездіяльності щодо позивача також не вчиняв, його прав не порушував.

Суд не вбачає законних підстав для спонукання органу державної виконавчої служби чи державного виконавця вчинити дії, про які просить позивач у цьому позові, а тому відмовляє у його задоволенні.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, то підстави для стягнення на його користь понесених ним судових витрат на сплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ