Справа № 200/3277/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 вересня 2023 року Справа №200/3277/23

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року;

зобов`язати Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 3992,63 грн в місяць в загальній сумі 84875,59 грн за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року включно відповідно до норм абз. 4,6 підпункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 27 травня 2015 року по 08 грудня 2019 року проходив військову службу у Добропільському ОМВК та був зарахований на грошове забезпечення до відповідача. Однак, у період проходження військової служби йому не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення. У зв`язку із чим, він звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, проте відповідачем було відмовлено у задоволенні такої заяви. Для вирішення вказаного спору ним була подана позовна заява до суду. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №200/7501/20-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року, а у період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17 липня 2003 року №1078 та виплачених сум. Вимогу про виплату фіксованої індексації з 01 березня 2018 року та загальної суми індексації грошового забезпечення визнано передчасними, оскільки ще не було виплачено індексації за лютий 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

24 квітня 2021 року відповідачем на виконання Постанови першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №200/7501/20-а виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 84609,07 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

Вважає, що відповідачем в порушення норм абзаців 4,6 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації доходів населення» не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величіні 3992,63 грн.

Щодо виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, зазначив що індексація грошового забезпечення належна до виплати одночасно з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони порушують його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем через підсистему «Електронний Суд» надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що 01 березня 2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, схему тарифних коефіцієнтів за військовим званням, та встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. У зв`язку з прийняттям даної Постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, в тому числі і позивача, збільшилося в абсолютному розмірі. При цьому, в даному випадку, оскільки індексація позивача за березень 2018 року становить 0,00 грн і відбувається підвищення грошового забезпечення за березень 2018 року в абсолютному виразі за рахунок постійних складових, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то у відповідності до вимог пункту 5 Порядку №1078 березень 2018 року є місяцем підвищення грошових доходів (грошового забезпечення), і відповідно, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року.

Зазначив, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, який встановлено статтею 122 КАС України.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №200/3277/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано від відповідача належним чином завірені копії наступних документів: довідки про грошове забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року у розрізі складових грошового забезпечення. Запропоновано відповідачу надати власний розрахунок індексації - різниці грошового забезпечення 3992,63 грн в місяць в загальній сумі 84875,59 грн за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року включно, у разі наявності з боку відповідача заперечень щодо математичного розрахунку суми заявленої позивачем індексації.

28 липня 2023 року, у строк встановлений судом, відповідачем через підсистему «Електронний Суд» надано відзив на позов ОСОБА_1 та витребувані судом документи.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив, яке передбачено статтею 163 КАС України.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27 травня 2015 року по 08 грудня 2019 року проходив військову службу у Добропільському об`єднаному міському військовому комісаріаті, під час якої перебував на грошовому забезпеченні у Донецькому обласному військовому комісаріаті, що підтверджується, зокрема довідкою Донецького обласного військового комісаріату від 16 вересня 2020 року №1830.

Так, наказом військового комісара Добропільського об`єднаного міського військового комісаріату від 27 травня 2015 року №63 (по стройовій частині) позивача, призначеного 27 травня 2015 року офіцером мобілізаційного відділення Добропільського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, наказано вважати призначеним, зарахувавши до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Наказом військового комісара Добропільського об`єднаного міського військового комісаріату від 08 грудня 2019 року №283 (по стройовій частині) позивача, звільненого з військової служби наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 11 листопада 2019 року №256, з 08 грудня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач вважав, що під час проходження служби та на час звільнення з неї йому не в повному обсязі виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року без урахування того, що з 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, а з 01 березня 2018 року - постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, якими підвищено грошове забезпечення військовослужбовців.

На звернення до відповідача від 16 червня 2020 року щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період отримав відповідь від 24 липня 2020 року №10/661, в якій зазначалося, що зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для її виплати в період з грудня 2015 року по лютий 2018 року не можливо надати довідку-розрахунок нарахованої індексації за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

До відповіді додано довідку від 23 липня 2020 року №10/132 про нараховану індексацію, а саме: липень 2015 року 26,80 грн., серпень 2015 року 26,80 грн., грудень 2015 року 121,28 грн., грудень 2018 року 71,08 грн., січень 2019 року 71,08 грн., лютий 2019 року 71,08 грн., березень 2019 року 134,47 грн., квітень 2019 року 134,47 грн., травень 2019 року 134,47 грн., червень 2019 року 134,47 грн., липень 2019 року 206,72 грн., серпень 2019 року 206,72 грн., вересень 2019 року 206,72 грн., жовтень 2019 року 0 грн., листопад 2019 року 206,72 грн., грудень 2019 року 262,59 грн. Всього 1591,78 грн. (за вирахуванням військового збору перераховано на картковий рахунок позивача - 1567,88 грн.).

Вважаючи свої права порушеними ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року включно;

зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року включно в сумі 166 464,06 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №200/7501/20-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Донецький обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі 200/7501/20-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 р. у справі № 200/7501/20-а задоволено. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 р. у справі № 200/7501/20-а - задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 р. у справі № 200/7501/20-а скасовано. Прийнято нову постанову. Визнано протиправними дії Донецького обласного військового комісаріату щодо виплати ОСОБА_1 не в повному обсязі розміру індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року включно. Зобов`язано Донецький обласний військовий комісаріат () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 грудня 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 січень 2008 року, а у період з 01.03.2018 року по 08.12.2019 березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 п.5 постанови КМУ від 17.07.2003 року №1078 та виплачених сум.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою у справі №200/7501/20-а, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3992,63 грн. відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 при виконанні постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №200/7501/20-а;

встановити Донецькому обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

Заяву обґрунтовував тим, що постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №200/7501/20-а відповідачем:

виконана в частині періоду з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року 29 квітня 2021 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 84609,07 грн. (з відрахуванням 1,5% військового збору та раніше виплачених сум);

- не виконана в частині періоду з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №200/7501/20-а заяву Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року із застосуванням абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за вирахуванням виплачених сум, при виконанні постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року, що прийнята в даній справі. В задоволенні решти заяви відмовлено.

Ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №200/7501/20-а набула законної сили 03 грудня 2021 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 30.03.2021 року № 1357-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку».

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 30.03.2021 року № 1357-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» установлено, що:

територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом;

територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.

З огляду на викладене вище, Донецьким обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин (звільнення позивача з військової служби 08.12.19), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, у постанові від 27 квітня 2023 року по справі № 420/14777/22 Верховний Суд дійшов висновку, що при зверненні працівника до суду з позовом про стягнення належної при звільненні заробітної плати (у разі порушення законодавства про оплату праці) слід застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби. А застосування судами частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинної на момент постановлення судових рішень (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Отже, на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (08.12.19), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Верховний Суд надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 у справі № 520/9008/2020 та багатьох інших, зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаній постанові, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов:

тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Важливо відмітити, що предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Судом встановлено, що у даній справі №200/3277/23 позивач, після отримання нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі 200/7501/20а, заявив позовні вимоги:

про визнання протиправною бездіяльності Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року;

зобов`язання Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 3992,63 грн в місяць в загальній сумі 84875,59 грн за період з 01 березня 2018 року по 08 грудня 2019 року включно відповідно до норм абз. 4,6 підпункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у справах № 200/7501/20-а та 200/3277/23 суд приходить до висновку про їх тотожність з огляду на наступне:

відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову). Як було, так і залишилось зобов`язання нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення відповідно до приписів підпункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078;

уточнення формулювання вимог з «індексації грошового забезпечення відповідно до пункту 5 Порядку №1078» на «індексацію-різницю відповідно до пункту 5 Порядку №1078» не є зміною предмету позову.. Також, у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі 200/7501/20-а визнано право на індексацію різницю відповідно до норм абзацу 4 п.5 Порядку №1078.

Окремою ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №200/7501/20-а, яка набула законної сили, визначено, що грошовий дохід позивача збільшився на 470,52 грн. (14425,32 грн. - 13954,80 грн. = 470,52 грн.), сума індексації в березні 2018 року становила: 1762 грн. х 253,30% / 100 = 4463,15 грн.

Звідси можна говорити і про визначену судом індексацію різницю грошового забезпечення позивача, яка визначається як різниця суми індексації грошового забезпечення в березні 2018 року та розміру підвищення доходу позивача в березні 2018 року. Ця різниця відповідає сумі, яку визначено позивачем у цій справі 3992,63 грн в місяць (4463,15 грн 470,52 грн).

Крім того, конкретизація суми в новому позові не вважається зміною предмета позову. Період також співпадає.

Не вбачає суд і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові.

При цьому відсутність певних обставин (наприклад, щодо визначення «базового» місяця) або доповнення новими штучними обставинами (наприклад, щодо виплати індексації з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову.

Це свідчить про те, що спір у межах цієї справи виник з приводу виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 200/7501/20-а.

З урахуванням викладеного, слід відмітити, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Разом з ти, доводи, викладені у позовній заяві свідчать про незгоду позивача із виконанням відповідач постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 200/7501/20-а.

Також, суд вважає за необхідне відмітити і про наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, що обумовлено, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, обов`язковістю судового рішення, що набрало законної сили.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382,383 КАС України, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, або оскарження рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України.

При цьому КАС України не встановлює обмежень щодо кількості звернень до суду на підставі цих норм.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 200/7501/20-а : «вимогу про виплату фіксованої індексації з 01 березня 2018 року та загальної суми індексації грошового забезпечення визнано передчасними, оскільки ще не було виплачено індексації за лютий 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року» є необґрунтованими, оскільки зазначена постанова апеляційної інстанції таких висновків не містить.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях.

Відповідно до частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі №200/3277/23 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала постановлена та підписана 20 вересня 2023 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов