Справа № 500/1053/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 рокуСправа № 500/1053/23 пров. № А/857/9999/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 травня 2023 року (суддя Баб`юк П.М., м.Тернопіль, повний текст складено 8 травня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУПФ-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ-2) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-1 від 14.03.2023 №55 про відмову в призначенні пенсії за віком (далі Рішення);

зобов`язати ГУПФ-2 зарахувати до страхового стажу періоди навчання та трудової діяльності із 28.12.1977 по 10.04.1978, з 01.08.1980 по 10.02.1996, із 01.06.1999 по 22.02.2000, із 23.02.2000 по 13.03.2005 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) з 01.03.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 травня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ГУПФ-2, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання, та період роботи, оскільки невірно зазначено по-батькові позивача, що не відповідає паспортним даним. Крім того, в трудовій книжці колгоспника невірно зазначено дату народження та по-батькові ОСОБА_1 . Враховуючи вищенаведені факти ГУПФ-2 вважає, що в діях ГУПФ-1 не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, , оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком - не менше 27 років.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що самі лише описки у написанні по батькові в документах, що підтверджують страховий стаж позивача, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 63 річного віку, 07.03.2023 звернувся до ГУПФ-2 для призначення йому пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ-1.

За результатами розгляду заяви, Рішенням ГУПФ-1 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058-IV.

Як вбачається із змісту Рішення, на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж ОСОБА_1 , склав 05 років 04 місяці 02 дні, що є меншим за необхідний. За доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано: період навчання згідно свідоцтва НОМЕР_1 , оскільки невірно зазначено по батькові - ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 (рос.мова.) та період роботи згідно довідок №310, №312, №313 від 27.02.2020, оскільки невірно зазначено по батькові позивача, що суперечить його паспортним даним. Також в трудовій книжці колгоспника №105 невірно зазначено дату народження та по-батькові ОСОБА_1 .

Листом ГУПФ-2 від 17.03.2023 за вих. №1900-0207-8/11720 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Рішення.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом №1058-ІV ( в редакціях, чинних на час виникнення спірних відносин).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи,

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Так, на підтвердження страхового стажу позивачем разом з заявою про призначення пенсії позивачем була надана трудова книжка колгоспника №105, дата заповнення 02.03.1987, видана на особу ОСОБА_1 , дата народження 1961 рік (а.с.11-12).

Згідно записів трудової колгоспника №105 в період з 01.08.1980 по 10.02.1996 позивач працював в колгоспі ім. Острозького (селянській спілці «Відродження»), з 01.06.1999 по 22.02.2000 працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Зоря», з 23.02.2000 по 13.03.2005 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Клювинецьке».

Через невірно зазначено дату народження 1961 замість 1960 та по-батькові позивача ОСОБА_4 замість ОСОБА_5 на титульній сторінці трудової книжки колгоспника, а також через розбіжність в особистих даних, в зазначенні по батькові позивача, в довідках про заробітну плату №310, №312, №313 від 27.02.2020, відповідач не зарахував страховий стаж позивачу за періоди з 01.08.1980 по 10.02.1996, з 01.06.1999 по 22.02.2000, з 23.02.2000 по 13.03.2005.

На момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162 ).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Також, пунктом 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом МЮУ, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в МЮУ 17.08.1993 за №110; далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58.

Згідно трудової книжки позивача видно, що в частині записів, починаючи 01.08.1980 по 13.03.2005, які ох оплюють спірний період трудової діяльності, така заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача у зазначений період відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням позивача, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

У спірному випадку мова йде має про одну і ту ж особу, але має місце різне написання дати народження та по батькові позивача на титульній сторінці. Факт трудової діяльності сторонами не заперечується. Відтак, допущення помилки в написані дати народження 1961 замість 1962 та допущення іншого написання по батькові особи через спорідненість імен « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_4 » на титульній сторінці трудової книжки не можуть бути підставою для незарахування періоду роботи позивача до його страхового стажу.

Щодо неврахування при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем 2 довідок про заробітну плату №310, №312, №313 від 27.02.2020 з підстав того, що зазначено скорочено ім`я, по батькові, то суд також враховує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у документах щодо його трудової діяльності. Покликання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо незарахування періоду навчання позивача у Бучацькій автошколі ДОСААФ з 28.12.1977 по 10.04.1978, то матеріалами справи підтверджено наступне.

На момент проходження позивачем курсів водіїв діяв Закон УРСР «Про народну освіту» від 01.10.1974.

Відповідно до частини першої статті 47 цього Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною четвертою статті 48 цього Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання на курсах водіїв позивачем надано суду копію свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1978 позивачу про те, що він навчався з 28.12.1977 по 10.04.1978 Бучацькій автошколі ДОСААФ за програмою підготовки водії транспортних засобів 3 класу на випускних іспитах відповідно акту №7 від 13.04.1978 отримав оцінки, що наведені у цьому свідоцтві (а.с.10). Дане свідоцтво про навчання позивача містить дані про закінчення повного навчального періоду, присвоєння кваліфікації, отримані оцінки, підписи посадових осіб та печатку Бучацької автошколи ДОСААФ. Разом з тим має місце скорочене написання по батькові позивача ОСОБА_2 . (на російській мові).

Відповідач інших підстав для відмови у зарахуванні цього спірного періоду до страхового стажу, окрім як невідповідності у написанні по батькові не зазначає в оскаржуваній відмові. Проте така допущена описка в написані по батькові позивача не може бути виправданою, оскільки допущена не з вини позивача. Самі лише описки у написанні по батькові в документах, що підтверджують страховий стаж позивача, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем вчинено усі необхідні дії та подано наявні та достатні у нього документи для підтвердження стажу за спірний період для призначення пенсії за віком.

Натомість, скаржник в апеляційній скарзі, окрім як, опису норм матеріального права а також обставин прийняття Рішення не наводить жодних доводів в чому полягає неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи неповнота встановлених обставин і належним чином не спростовує висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. М. Довгополов
В. С. Затолочний