Справа № 303/7305/23
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2023 року м. Мукачево Справа 303/7305/23 2-а/303/55/23
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Кость В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє Пензеник Віталій Іванович
до відповідача: Департаменту патрульної поліції
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ОСОБА_1 від імені якого діє Пензеник Віталій Іванович звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7207464 від 22.06.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про незаконність оскаржуваної за предметом позову постанови, внаслідок відсутності підстав для зупинки позивача працівниками поліції та доказів, які б підтверджували порушення ним правил дорожнього руху. Також представник позивача посилається на те, що працівником поліції не було попереджено його довірителя про винесення оскаржуваної постанови.
У поданому на розгляд суду позові позивач зазначив, що жодних порушень правил дорожнього руху не вчиняв, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, винесеною з грубими та істотними порушеннями та є такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 10.08.2023 поданий на розгляд суду позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
В установлений вищезазначеною ухвалою суду строк, представник позивача звернувся із заявою про усунення недоліків.
На підставі ухвали суду від 22.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Від уповноваженого представника відповідача 01.09.2023 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить суд продовжити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Судом встановлено, що відзив подано у визначений ухвалою суду про відкриття провадження від 22.08.2023 строк, а тому підстав для його продовження немає.
Уповноваженим представником відповідача у відзиві зазначено, що 22.06.2023 року по вул. Петра Дорошенка 6, екіпаж патрульної поліції під час несення служби помітив, що водій автомобіля «Ford Fiesta», номерний знак « НОМЕР_1 » при здійсненні повороту не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Позивачу було роз`яснено його права та складено постанову відносно нього за ч. 2 ст. 122 КУпАП, шляхом накладення стягнення за вчинене правопорушення в розмірі 510 грн., що становить 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. ОСОБА_1 ознайомлено зі змістом постанови та запропоновано отримати її. На думку уповноваженого представника відповідача, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності, однак його пояснення в позовній заяві не вказують на неправомірність дій відповідача.
Крім того, до відзиву було додано компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора з фіксацією обставин події.
З урахуванням положень частини восьмої ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.
22.06.2023 року інспектором лейтенантом поліції Трохимчуком О.О. було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7207464 з накладенням на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 6).
В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 22.06.2023 00:46:44 в м. Мукачево на вул. Петра Дорошенка (Фурманова) 6, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.9.2. б. ПДР порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.
Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КУпАП) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу.
Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.
Висловлюючи свою правову позицію по відношенню до вищевказаних приписів чинного законодавства Конституційний Суд України в своєму рішенні (п. 4) від 22.12.2010 року 23-рп/2010 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)) вказав, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64). Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).
Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до наступного висновку.
Згідно з пунктом 9.2. б. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
В свою чергу, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, яке слугувало причиною зупинення керованого ним автомобіля інспектором патрульної поліції, посилаючись на відсутність доказів вчинення ним такого правопорушення.
По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що порядок зупинення транспортних засобів регламентовано ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», яка містить чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським. Зокрема, таке право надається у разі порушення водієм Правил дорожнього руху (п. 1 частин першої ст. 35).
Також частина третя статті 35 Закону України «Про національну поліцію» містить імперативні приписи відносно обов`язку поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.
Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що водій на вимогу працівника поліції України зобов`язаний зупинитися з дотриманням приписів правил дорожнього руху. Працівники підрозділу поліції на дорозі є працівниками органів Національної поліції України, законні вимоги яких повинні бути виконані.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Досліджені судом по справі доказові матеріалами, зокрема і компакт-диск з відеозаписом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, не містять даних, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зокрема, відеозапис обставин події не містить інформативних даних відносно того, що водій автомобіля «FORD FIESTA», номерний знак « НОМЕР_2 » не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, що стало причиною для зупинення керованого ним транспортного засобу.

Отже, залишилися недоведеними зі сторони суб`єкта владних повноважень юридично значимі факти, які б надавали право працівнику поліції притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого частиною другою ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Разом з тим, з відеозапису нагрудного реєстратора вбачається, що позивача дійсно було ознайомлено з його правами, однак інспектор повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (16:49). Натомість запис не містить відомостей, про те, що інспектором поліції було попереджено позивача про складення щодо нього постанови за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Фактично з початку відеозапису і до моменту вручення оскаржуваної постанови позивачу, працівники поліції з`ясовують з позивачем обставини щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння та, як наслідок, наявності чи відсутності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, після вручення оскаржуваної постанови (18:43) уточнює у інспектора поліції чи може він «написати, що поворотник він включив» та проводить відповідний запис, зміст якого суд не може встановити, оскільки копія постанови згідно з даними зазначеними у відзиві від 10.08.2023 №22945 була надіслана до ДВС.

Відповідно до частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з яким закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Отже, у спірній по справі ситуації були порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без наявності будь-яких інших фактів, які б підтверджували вину особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

З урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю вини позивача належними та допустимими доказами, що виключає наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин справи, позовні вимоги підлягають задоволенню, із скасуванням судом оскаржуваної за предметом позову постанови.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати по справі у сумі 536,80 гривень (судовий збір, а.с. 21) підлягають віднесенню на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 139, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 від імені якого діє Пензеник Віталій Іванович задоволити.

2. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7207464 від 22.06.2023 року.

3. Справу про адміністративне правопорушення закрити.

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суму 536,80 гривні (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: Пензеник Віталій Іванович, АДРЕСА_2

Відповідач: Департамент патрульної поліції, 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, .

Суддя В.В. Кость