Справа № 300/5322/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 300/5322/22

адміністративне провадження № К/990/30967/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №300/5322/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07.12.2022 №258-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити позивача на рівноцінній посаді в новоствореному органі з 08.12.2022;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2022 по дату ухвалення рішення у справі;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25000 грн;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 5000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07 грудня 2022 року №258-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року;

- стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 107472,55 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн, сплаченого за подання адміністративного позову та на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, у сумі 3000 грн;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області судовий збір за подання апеляційної скарги у справі №300/5322/22 у розмірі 1488,60 грн на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2023 року касаційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №300/5322/22 було повернуто особі, яка її подала.

11 вересня 2023 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №300/5322/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував правову норму, що підлягала застосуванню, а саме статтю 87 Закону України «Про державну службу», яка регламентує звільнення державного службовця у зв`язку з ліквідацією державного органу та не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2023 року у справі №380/5625/20, а саме: що Закон України «Про державну службу» не передбачає обов`язку суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю будь-яких посад при його звільненні у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не обґрунтовано, що правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 09 червня 2023 року у справі №380/5625/20 щодо застосування статті 87 КЗпП України зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Вирішуючи питання щодо релевантності правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 червня 2023 року у справі №380/5625/20 до спірних правовідносин, з урахуванням зазначених критеріїв, Суд зазначає таке.

У цій справі суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що

1) наказ про звільнення позивача був реалізований в період дії частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" від 23 лютого 2021 року №1285-IX;

2) звільнення фактично відбулося на підставі реорганізації, а не ліквідації органу.

У справі №380/5625/20 спірні правовідносини виникли станом на час дії Закон України «Про державну службу» у редакції від 13.02.2020, у той час як Законом України №1285-IX від 23.02.2021 частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» було викладено у новій редакції. Спірні правовідносини у цій справі виникли у січні 2022 року. Отже, з наведеного випливає, що правовідносини у цій справі та у справі №380/5625/20 не є подібними, зважаючи на відмінну редакцію норми, якою врегульовані спірні правовідносини, а саме частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу». Крім того, у справі №380/5625/20 Верховним Судом не досліджувалось питання реорганізації/ліквідації державного органу, оскільки касаційна скарга не містила доводів щодо незгоди з висновком судів попередніх інстанцій про те, що фактично у межах спірних правовідносин відбулася реорганізація державного органу (пункт 45 указаної Постанови).

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що правовідносини у цій справі та у справі №380/5625/20 не є подібними, а тому Суд визнає необґрунтованим посилання скаржника на підставу для касаційного оскарження судового рішення, визначену у пункті 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі №300/5322/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська