Справа № 308/6898/23
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6898/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

28.04.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача УПП в Закарпатській області ДПП, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1034006 від 20.04.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, провадження по справі закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 грн. Зазначає, що постанова складена всупереч ЗУ, оскільки ним не заборонено куріння тютюнових виробів на вулиці, доказів її вини, а саме куріння в громадському місці в розумінні Закону, у поліції відсутні тощо.

В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна її заява, в якій вона просить здійснити розгляд справи за її відсутності, скасувати постанову.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав відзив, в якому серед іншого зазначив, що є громадським місцем тощо, а також додав відео файл, на якому, за його твердженням, зафіксовано порушення, вчинене ОСОБА_1

20.06.2023 позивачка подала відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

20.04.2023 інспектором УПП в Закарпатській області Угрин І.І. постановлено постанову серії ЕГА №1034006 від 20.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо позивачки ОСОБА_1 .

Згідно з вказаної постанови 20.04.2023 в м. Ужгороді на пр. Свободи, 2 ОСОБА_1 курила сигарети біля готелю «Ужгород», де згідно зі ст. 13 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» куріння заборонено, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк(п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені, зокрема стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради) покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію).

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В постанові, серед іншого, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок уповноваженої на складання постанови особи про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 175-1 КУпАП передбачено відповідальність за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради .

В оскаржуваній постанові інспектор поліції зазначає, що ОСОБА_1 курила в громадському місці біля готелю «Ужгород», в місці, де куріння заборонено ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

При цьому ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», зокрема у ст. 1 згаданого Закону вказано, що громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

В постанові Кабінету Міністрів України N 211 від 11.03.2020 також зазначено, що громадське місце - частина будь-якої споруди, яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше).

Також у вищевказаній постанові зазначено, що найвищий орган виконавчої влади України рекомендує громадянам перебувати на вулиці в масці, оскільки у будь-який момент вони можуть опинитись на території, яка підпадає під визначення «громадське місце».

Тому, аналізуючи вищенаведені норми Закону, акт і його роз`яснення Кабінету Міністрів України, суд прийшов до висновку, що місце визначено поліцейським, як «біля готелю «Ужгород» не є частиною будь-якої споруди (в даному випадку готелю "Ужгород"), яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше) та відповідно на це місце не розповсюджується заборона паління.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку, який з належною чіткістю не визначений національним законодавством, є несумісним з положеннями ст. 7 Конвенції (nulla poena sine lege). Така позиція сформована у рішенні ЄСПЛ "Вєрєнцов проти України" від 11 квітня 2013 року, в якому зазначено, що будь-які обмеження, що накладаються, мають базуватися на положеннях основного законодавства. Саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (наприклад, рішення у справах "Газета "The Sunday Times" проти Сполученого Королівства (N 1)" (The Sunday Times v. the United Kingdom (no. 1)), від 26 квітня 1979 року, п. 49, Series А N 30; "Реквеньї проти Угорщини" (Rekvenyi v. Hungary) [ВП], заява N 25390/94, п. 34, ECHR 1999-III; "Ротару проти Румунії" (Rotaru v. Romania) [ВП], заява N 28341/95, п. 55, ECHR 2000-V; та "Маестрі проти Італії" (Maestri v. Italy) [ВП], заява N 39748/98, п. 30, ECHR 2004-І).

Таким чином, з огляду на те, що жоден Закон України не забороняє паління на вулиці, а приписи Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» та роз`яснення Кабінету Міністрів України постанови КМУ N 211 від 11.03.2020 навіть свідчать про те, що вулиця не відноситься до переліку громадських місць.

В статті 3 ЗУ визначено основні завдання Закону, зокрема забезпечення захисту людини від шкідливого впливу тютюнового диму на робочих і в громадських місцях.

З відеозапису, доданого до відзиву, видно, що ОСОБА_1 знаходиться на безлюдній вулиці у нічний час (за постановою дата та час 20.04.2023 23:35), між нею та поліцейськими виникала конфліктна ситуація, в ході якої така закурила сигарету, однак вчинюване нею з огляду на місце вчинення означеної дії вулиця, а також відсутність перехожих, не порушувало і не було спрямовано на порушення вимог Закону. Крім того, після того, як ОСОБА_1 почала палити цигарку в присутності поліцейського, поліцейський зробив їй зауваження і ОСОБА_1 припинила паління цигарки, чого, на думуку суду, було достатньо, якщо поліцейський вважав, що ОСОБА_1 порушує приписи Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», тобто дії поліцейського були вже достатніми, пропорційними та ефективними.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі N 337/3389/16-а (адміністративне провадження N К/9901/29775/18) зазначено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

До того ж відеозапис фіксує розмову ОСОБА_1 з поліцейськими, починаючи з 23:25, що свідчить про те, що передумовою для складання оскаржуваної постанови було не куріння ОСОБА_1 сигарети, а інша підстава.

Вказане свідчать про необ`єктивний підхід працівників поліції до позивача при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, недоведеність фактичних обставин в справі, не конкретизованість об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, що є наслідком незаконності оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача закрити.

02.06.2023 судом постановлено ухвалу, якою серед іншого постановлено відстрочити ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

постановив:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1034006 від 20.04.2023 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження за адресою м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов