Справа № 400/2277/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2277/23

Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 08.06.2023 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Турецької І.О.

судді Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу суми коштів у розмірі 14924,36 грн., а саме з податку на доходи з фізичних осіб та з військового збору за період з 2017 року, та пені за період з 01.08.2018-05.06.2019 р.р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 14924,36 грн. на користь Державного бюджету.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває за основним місцем обліку в ГУДПС у Миколаївській області, інформація щодо адреси: до 23.11.2019 року - АДРЕСА_1 , з 23.11.2019 року - АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що з 12.03.2019 року по 18.03.2019 року ГУДФС у Миколаївській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору від прийняття у спадщину чи дарунок майна за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, за наслідками якої складено акт від 19.03.2019 року № 388/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 .

В акті зазначено, що відділом контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та самозайнятих осіб Головного управління ДФС у Миколаївській області отримано службову записку відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління податків і зборів з фізичних осіб від 05.10.2018 року № 3224/14-29-13-01-31 щодо отриманої інформації від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Яни Валеріївни про посвідчений договір фізичній особі ОСОБА_1 , який отримав дохід, в результаті прийняття ним у спадщину 1/1 частки земельної ділянки загальною площею 8,0701 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим номером № 693, виданого 11.07.2017 року, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Веселинівський район, Токарівська сщ/рада від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, вартість якої складала 158981 грн., який відображено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В. у звітності за формою 1-ДФ за ІІІ кв. 2017 року за ознакою доходу 114.

Перевіркою встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року в термін до 01.05.2018 року, заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 7949,05 грн., заниження військового збору за 2017 рік на суму 2384,72 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 24.04.2019 року № 5, яким відповідачу визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 7949,05 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 1987,26 грн.;

- від 24.04.2019 року № 5, яким відповідачу визначено податкове зобов`язання з військового збору у сумі 2384,72 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 596,18 грн.;

- від 24.04.2019 року № 5, яким до відповідача застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн.

Наведені податкові повідомлення-рішення направлені ГУДФС у Миколаївській області на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , однак, поштове відправлення повернуто на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення цього поштового відправлення.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань відповідачу нарахована пеня: з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1413,19 грн., з військового збору у сумі 423,96 грн.

10.06.2019 року податковим органом ОСОБА_1 виставлено податкову вимогу № 195218-50 про сплату податкового боргу за кодами 11010500, 11011001 (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір) станом на 09.06.2019 року на загальну суму 14924,36 грн., в тому числі, основний платіж 10333,77 грн., штрафні санкції 2753,44 грн., пеня 1837,15 грн.

Вказану податкову вимогу направлено ГУДФС у Миколаївській області на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , проте, поштове відправлення повернуто на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення цього поштового відправлення.

Позивач посилається на те, що податковий борг ОСОБА_1 не сплачений, у зв`язку з чим, контролюючим органом подано дану позовну заяву.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, а також доказів сплати податкового боргу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості.

При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що спірний об`єкт спадщини оподатковується за нульовою ставкою з посиланням на те, що на момент смерті спадкодавця відповідач мав статус дитини-сироти, з огляду на викладене.

Суд першої інстанції встановив, що на момент відкриття спадщини смерті опікуна відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач, ОСОБА_1 був неповнолітнім та мав статус дитини-сироти, що підтверджується витягом з електронної обліково-статистичної картки дитини.

20.08.2012 року ОСОБА_1 був знятий з обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у зв`язку з досягненням повноліття.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 11.07.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Помазан Я.В. свідчить, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 (земельної ділянки, оціночна вартість якої складає 158981,00 грн.) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час прийняття спадщини відповідач, ОСОБА_1 , статусу дитини-сироти не мав, а тому, п. «б» пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 172 ПКУ до нього не застосовується.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України, чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

За правилами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

У відповідності до вимог п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

В свою чергу, згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

При цьому, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, податковий борг у сумі 14924,36 грн., який просить стягнути позивач у даній справі, виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору і штрафних санкцій, які нараховані податковими повідомленнями-рішеннями від 24.04.2019 року №№ 5, 5, 5, а також пені.

Наведені податкові повідомлення-рішення направлені ГУДФС у Миколаївській області на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , однак, поштове відправлення повернуто на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення цього поштового відправлення.

У відповідності до реєстраційних даних податкового органу щодо ОСОБА_1 , відповідач перебуває за основним місцем обліку в ГУДПС у Миколаївській області, інформація щодо адреси станом на момент направлення ППР: АДРЕСА_1 .

Також, згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 26.11.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 06.07.2016 року по теперішній час (дата складання довідки).

Крім того, у відповідності до листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 19.03.2023 року, який направлений на запит суду першої інстанції, станом на 28.02.2023 року відповідач у справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

За наведених вимог ПКУ, податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 року №№ 5, 5, 5, направлені ГУДФС у Миколаївській області на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , вважаються врученими (день вручення - день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо неотримання ним наведених ППР.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що податкова вимога від 10.06.2019 року № 195218-50 про сплату податкового боргу за кодами 11010500, 11011001 (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір) станом на 09.06.2019 року на загальну суму 14924,36 грн. направлена ГУДФС у Миколаївській області на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , поштове відправлення повернуто на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення цього поштового відправлення.

Водночас, адреса: АДРЕСА_2 не є адресою місцезнаходження, місця проживання ОСОБА_1 .

Як вже зазначалось колегією суддів, згідно доданих самим податковим органом до позовної заяви реєстраційних даних ОСОБА_1 , адресою місцезнаходження, місця проживання відповідача станом на момент направлення податкової вимоги є: АДРЕСА_4 .

Ці дані відповідають інформації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, згідно якої ОСОБА_1 з 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно доданих податковим органом до позовної заяви реєстраційних даних ОСОБА_1 , до цих даних 23.11.2019 року внесено зміни із зазначенням місця проживання відповідача: АДРЕСА_2 .

Проте, такі дані змінені 23.11.2019 року, тобто, вже після направлення податкової вимоги.

Крім того, позивач не вказує підстав внесення вказаних змін щодо місця проживання відповідача.

Також зазначені дані щодо місця проживання відповідача не відповідають наведеним вище даним Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Окрім цього, колегія суддів наголошує, що при поданні позовної заяви податковий орган в якості адреси відповідача вказує саме адресу: АДРЕСА_4 .

За таких обставин, податковим органом не доведено підстав для направлення податкової вимоги від 10.06.2019 року № 195218-50 про сплату податкового боргу на адресу: АДРЕСА_2 .

Таким чином, оскільки податкова вимога від 10.06.2019 року № 195218-50 про сплату податкового боргу за кодами 11010500, 11011001 (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір) станом на 09.06.2019 року на загальну суму 14924,36 грн. не була направлена ОСОБА_1 за його місцезнаходженням (місцем проживання) та не була вручена останньому, тобто, податковим органом недотримано процедуру щодо стягнення податкового боргу, відповідно підстави для стягнення вказаних грошових зобов`язань в якості податкового боргу у суду відсутні.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції помилково не надано оцінки обставинам щодо дотримання податковим органом процедури стягнення податкового боргу.

Також, суд першої інстанції помилково надав оцінку доводом відповідача щодо звільнення його від сплати податків у спірному випадку та фактично надав оцінку податковим повідомленням-рішенням, які не оскаржені відповідачем.

Так, колегія суддів наголошує, що питання щодо правомірності податкових повідомлень - рішень, не сплата грошових зобов`язань, визначена якими, стала підставою для звернення із заявленим позовом про стягнення податкового боргу не є предметом судового розгляду у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що дослідження та оцінка прийнятого акту індивідуальної дії має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення.

Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей 55, 56 Податкового кодексу України.

Не оскарження акта індивідуальної дії в досудовому або судовому порядках платником податків вказує на погодження останнього з визначеною йому сумою грошового зобов`язання.

В свою чергу, у даній справі підлягають з`ясуванню обставини стосовно оскарження платником податків акта індивідуальної дії в адміністративному та/або судовому порядку, а також факт узгодженості грошового зобов`язання та обставини щодо набуття ним статусу податкового боргу, дотримання податковим органом процедури стягнення податкового боргу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково перейшов до оцінки підстав нарахування грошових зобов`язань, податковими повідомленнями-рішеннями, які не оскаржені відповідачем, та необґрунтовано не перевірив обставини щодо дотримання податковим органом процедури стягнення податкового боргу.

З наведених підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо протиправності нарахувань грошових зобов`язань податковими повідомленнями-рішеннями, які ним не оскаржені.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропуск контролюючим органом строку на звернення до суду з даним позовом про стягнення податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

З огляду на викладене, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX внесено зміни до ПК України, зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2, яким передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Дію карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020 року, № 500 від 17.06.2020 року, № 641 від 22.07.2020 року, № 760 від 26.08.2020 року, № 956 від 13.10.2020 року, № 1236 від 09.12.2020 року, № 104 від 17.02.2021 року, № 405 від 21.04.2021 року, № 611 від 16.06.2021 року, № 855 від 11.08.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, № 229 від 23.02.2022 року, № 630 від 27.05.2022 року, № 928 від 19.08.2022 року, № 1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк якого станом на теперішній час триває.

У зв`язку із чим, дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно пункту 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15.03.2022 року.

В свою чергу, статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року (із змінами, внесеними згідно з Законами № 2142-IX від 24.03.2022, № 2260-IX від 12.05.2022 року), згідно якого, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Станом на момент звернення із заявленим позовом наведені вимоги ПКУ діяли.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що перебіг 1095-денного строку зупинився 18 березня 2020 року, а тому, не можна вважати, що позивачем 13.03.2023 року (дата звернення з позовом) пропущено строк давності для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, який виник за податковими повідомленнями-рішеннями від 24.04.2019 року №№ 5, 5, 5.

Водночас, оскільки податкова вимога від 10.06.2019 року № 195218-50 про сплату податкового боргу на суму 14924,36 грн. не була направлена ОСОБА_1 за його місцезнаходженням (місцем проживання) та не була вручена останньому, тобто, податковим органом недотримано процедуру щодо стягнення податкового боргу, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для стягнення вказаних грошових зобов`язань в якості податкового боргу у суду відсутні, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме зазначення у рішенні суду про те, що відповідач надав відповідь на відзив, який поданий податковим органом (позивачем), оскільки вказані судом першої інстанції обставини щодо подання відповіді на відзив відповідачем, яким виступає ОСОБА_1 , замість позивача, яким є ГУДПС у Миколаївській області, є очевидною опискою та не впливає на результат розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

З огляду на те, що у даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ГУДПС у Миколаївській області, звільненого від сплати судового збору на підставі п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 22.09.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: О.А. Шевчук