Справа № 200/3974/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року Справа№200/3974/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника, адвоката Мендрика Дмитра Олександровича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності згідно його заяви від 14 липня 2023 року;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 39 від 21 липня 2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року, зарахувавши до його страхового стажу періоди навчання та служби в армії з 1 вересня 1983 року по 25 квітня 1988 роки та період праці з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 14 липня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, оскільки з 30 січня 2023 року йому призначена друга група інвалідності довічно.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 39 від 21 липня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не зараховано до стажу періоди його роботи з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року - у зв`язку із наявними виправленнями в даті прийняття на роботу та в даті наказу про прийняття; періоди навчання та служби в армії з 1 вересня 1983 року по 25 квітня 1988 року - у зв`язку із тим, що період навчання збігається з періодом проходження військової служби, а також у зв`язку із тим, що у військовому квитку інша дата його народження.

Вважає, що його трудова діяльність підтверджена трудовою книжкою, також у трудовій книжці наявний запис про проходження позивачем служби в армії з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року та про виробничу практику з 3 вересня 1984 по 19 жовтня 1984 року та з 13 квітня 1987 року по 17 липня 1987 року.

Відповідно до диплому про освіту з 1983 року по 1988 рік позивач навчався у будівельному коледжі.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії таким, що порушує його право на належний соціальний захист (а.с. 1-4, 70-73).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через веб-портал Пенсійного фонду України зі зверненням від 24 липня 2023 року № ВЕБ-26002-Ф-С-23-166620, яке зареєстровано в управлінні за вх. №26880/С-2600-23 від 24 липня 2023 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача від 14 липня 2023 року № 10376 та винесено рішення від 21 липня 2023 року № 39 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії по інвалідності.

У відзиві зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія особам, які визнані інвалідами 2 групи, призначається особам від 56 років до досягнення особою 59 років включно, за наявністю страхового стажу 14 років на час настання інвалідності.

Відповідно наданих до заяви позивачем документів на підтвердження трудового стажу, загальний трудовий стаж позивача склав 5 років 8 місяців 3 дні, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року - скільки наявне виправлення в даті прийняття та в даті наказу про прийняття; період навчання з 1 вересня 1983 року по 25 квітня 1988 року - оскільки перетинається з військовою службою; військова служба НОМЕР_1 - оскільки дата народження не відповідає паспортним даним.

Управління листом від 3 серпня 2023 року за вих. № 26596-26880/С-02/8-2600/23 повідомило позивачу про прийняте рішення.

Враховуючи наведене, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 113-116).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Закону України № 1058 особи мають право на призначення пенсії. Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років […].

Відповідно до наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності документів, а також даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, вік позивача складає 57 років, загальний страховий стаж - 5 років 8 місяців 3 дні.

До страхового стажу не зараховано наступні періоди:

- з 1 червня 1983 року по 1 червня 1988 року - період навчання, оскільки перетинається з військовою службою; військова служба - тому, що дата народження не відповідає паспортним даним;

- з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року період роботи, оскільки наявне виправлення в даті прийняття та в даті наказу про прийняття на роботу в трудовій книжці.

Відповідач зазначає, що для зарахування вищевказаних періодів позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про вказані періоди роботи, видану підприємствами на підставі первинних документів.

Враховуючи те, що у позивача недостатньо стажу для призначення пенсії по інвалідності, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважає, що діяло в межах повноважень та згідно діючого законодавства, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 128-130).

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року позовну заяву позивача залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 40).

Ухвалою суду від 2 серпня 2023 року у зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду відзив на позов, зобов`язано надати додаткові докази по справі (а.с. 49).

7 серпня 2023 року судом отримано від представника позивача уточнену позовну заяву разом із клопотанням про залучення другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (а.с. 54-57).

Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року уточнену позовну заяву, подану представником позивача по справі, повернуто заявнику без розгляду (а.с. 63-64).

16 серпня 2023 року судом вдруге отримано від представника позивача уточнену позовну заяву разом із клопотанням про залучення другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (а.с. 70-73).

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області; зобов`язано другого відповідача надати суду додаткові докази по справі (а.с. 100-101).

28 серпня 2023 року судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві відзив на позов та додаткові докази (а.с. 107-119).

7 вересня 2023 року судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області відзив на позов та додаткові докази по справі (а.с. , які витребувані судом (а.с. 128-136).

Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року зобов`язано відповідачів протягом трьох днів після отримання ухвали надати суду додаткові докази та пояснення по справі (а.с. 138-139).

Ухвала суду від 14 вересня 2023 року була доставлена в Електронні кабінети відповідачів 16 вересня 2023 року о 13-26 год (а.с. 143-144).

20 вересня 2023 року на судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві додаткові докази по справі (а.с. 145-175).

21 вересня 2023 року на судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві додаткові докази по справі (а.с. 177-218).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_2 від 22 грудня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання/перебування відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи від 3 лютого 2023 року № 3008-: АДРЕСА_2 (а.с. 7-11, 39).

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , зареєстроване місцезнаходження: 04053, Київська обл., м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, є органом державної влади (а.с. 123).

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, є органом державної влади (а.с. 132).

Згідно із довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 768104 від 1 лютого 2023 року позивачу встановлена 2 група інвалідності (загальне захворювання з ураженням ОРА) з 30 січня 2023 року безстроково (а.с. 12).

Як встановлено судом, позивач 10 лютого 2023 року та 15 травня 2023 року звертався до органів Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 94, 182-184, 190-191).

До вказаних заяв позивач додавав анкету-опитування (до заяви від 10 лютого 2023 року) та копії наступних документів: паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 22 грудня 2004 року, картки платника податків від 29 липня 2002 року; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 3 лютого 2023 року № 3008-; виписки з акту огляду МСЕК від 1 лютого 2023 року № 768104; трудової книжки НОМЕР_4 від 10 вересня 1984 року; військового квитка НОМЕР_1 від 22 жовтня 1984 року (з обліково-послужною карткою); довідки військово-лікарської комісії від 20 лютого 2023 року № 12/8251; диплома НОМЕР_5 від 16 липня 1983 року (із випискою екзаменаційних відомостей); посвідчення про підвищення кваліфікації від 22 жовтня 1988 року (а.с. 183-184, 190-191, 199-215, 152-172, 18-28).

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16 лютого 2023 року та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22 травня 2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності (а.с. 189, 194).

Як вбачається із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16 лютого 2023 року до страхового (трудового) стажу позивача не було зараховано періоди трудової діяльності, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_4 від 10 вересня 1984 року та період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 від 22 жовтня 1984 року оскільки дата народження власника трудової книжки та військового квитка ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не відповідає паспортним даним заявника ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с. 189).

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22 травня 2023 року до страхового (трудового) стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року (скільки наявне виправлення в даті прийняття та в даті наказу про прийняття), період навчання (оскільки цей період, зазначений у дипломі, перевищує нормативний та перетинається з періодом проходження військової служби) та період проходження військової служби (так як дата народження у військовому квитку не відповідає даним паспорта) (а.с. 194).

14 липня 2023 року позивач знов звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою № 10376 про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 46-47, 108, 134, 151).

Відповідно до матеріалів справи до заяви від 14 липня 2023 року позивач додатково додав копію трудової книжки (з доданими записами №№ 15 та 16), копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року по справі № 759/5423/23, копію листа Маріупольського будівельного фахового коледжу від 21 червня 2023 року вих. № 35П/23 (а.с. 209, 216-218, 174-175, 14-17, 30-33, 95-97).

Доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових документів матеріали справи не містять.

Згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_4 від 10 вересня 1984 року позивач:

- з 3 вересня 1984 року по 19 жовтня 1984 року проходив виробничу практику в СУ-6 Треста «Ждановжилстрой» монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду (записи №№ 1-2);

- з 13 квітня 1987 року по 17 липня 1987 року проходив виробничу практику в СУ-6 Треста «Ждановжилстрой» монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду (записи №№ 3-4);

- з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року проходив служби в Радянській армії (запис № 5);

- з 2 червня 1988 року по 6 липня 1988 року працював монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду в СУ «Тяжмашбуд» Тресту «Ждановметалургбуд», з 7 липня 1988 року призначений на посаду майстра загальнобудівельних робіт, 7 грудня 1992 року звільнений за переведенням до СУ «Стальбуд» треста «Металургбуд» (записи №№ 6-8);

- 14 грудня 1992 року по 18 червня 1993 року працював в СУ «Стальбуд» треста «Металургбуд» на посаді майстра будівельних робіт (запис №№ 9-10);

- з 31 жовтня 1995 року по 30 грудня 1995 року працював в ЗАТ «Азовстройкомплект» начальником будівельної дільниці (з виправленням дати звільнення з «12 грудня 1995 року» на «30 грудня 1995 року») (записи №№ 11-12);

- з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року працював на посаді експедитора-товарознавця в ХПКФ «ВЄТА» (з виправленням дати прийняття на роботу з «12 грудня 1995 року» на «19 січня 1996 року») (записи №№ 13-14);

- з 16 лютого 2023 року по 17 березня 2023 року працював на посаді менеджера ТОВ «Термпек» (записи №№ 15-16) (а.с. 14-17, 82-84, 158-160, 206-209).

Відповідно до диплому НОМЕР_5 від 29 квітня 1988 року позивач в 1983 році поступив на навчання в Жданівський будівельний технікум, який закінчив 29 квітня 1988 року; спеціальність: технік-будівельник (а.с. 18).

Згідно із посвідченням від 22 жовтня 1988 року позивач з 26 вересня 1988 року по 22 жовтня 1988 року підвищував кваліфікацію при Макіївському інженерно-будівельному інституті (а.с. 19).

Відповідно до військового квітка НОМЕР_1 від 22 жовтня 1984 року, копія якого надавалась позивачем разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності, з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року ОСОБА_1 проходив військову службу (а.с. 22, 85, 161, 213).

Суд вважає за необхідне зазначити, що дата народження позивача у військовому квітку, копія якого надана суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (з пенсійної справи позивача), вказана як «3 августа 1966 г.» (а.с. 213).

Також в матеріалах справи наявна копія цього ж військового квітка із внесеними в ньому виправленнями дати народження ОСОБА_1 , а саме закреслено місяць народження «августа» та нижче (в графі «личная подпись владельца) наявний запис «03) (а.с. 22, 85, 161).

Згідно листа від 21 червня 2023 року (№ 35П/23) Маріупольський будівельний коледж повідомив представнику позивача наступне.

Адміністрація Маріупольського будівельного фахового коледжу надає інформацію про те, що фотокопію диплому НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , виданого Жданівським будівельним технікумом 29 квітня 1988 року, зі строками навчання з 1983 року по 1988 року може бути підтверджена, але архів всіх книг реєстрації видачі дипломів залишився на тимчасово окупованій території. В листі зауважено, що на той час директором технікуму дійсно був ОСОБА_3 і шаблон диплому відповідає дійсності та підтверджує його підпис на фотокопії диплому.

Також повідомлено про перенайменування та перетворення Жданівського будівельного технікуму перейменовано у Маріупольський будівельний коледж та про тимчасове переміщення коледжу на базу відокремленого структурного підрозділу «Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» (а.с. 33).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, копія якого була додана позивачем до заяви про призначення пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року, встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серії НОМЕР_4 від 10 вересня 1984 року (а.с. 30-32).

Відповідно до пояснень відповідачів заява позивача була розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 113-116).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 39 від 21 липня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за інвалідністю відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недостатністю стажу для призначення пенсії по інвалідності (а.с. 59, 109, 124).

В рішенні зазначено, що відповідно наданих документів до заяви про стаж та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, загальний страховий стаж позивача складає: 5 років 8 місяців 3 дні; вік позивача 57 років.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року, оскільки наявне виправлення в даті прийняття та в даті наказу про прийняття на роботу в трудовій книжці;

- період навчання з 1 вересня 1983 року по 25 квітня 1988 року - оскільки перетинається з військовою службою;

- військова служба НОМЕР_1 - оскільки дата народження не відповідає паспортним даним.

Також в спірному рішенні зазначено, що для зарахування вищевказаних періодів позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємствами на підставі первинних документів (а.с. 59).

Відповідно до виписки (РС-право) до страхового стажу позивача зараховано періоди: з 3 вересня 1984 року по 19 жовтня 1984 року: 0 років 1 місяць 17 днів; з 13 квітня 1987 по 17 липня 1987 року: 0 років 3 місяці 5 днів; з 2 червня 1988 року по 7 грудня 1992 року: 4 роки 6 місяців 6 днів; з 14 грудня 1992 року по 18 червня 1993 року: 0 років 6 місяців 5 днів; з 31 жовтня 1995 року по 30 грудня 1995 року: 0 років 2 місяці 0 днів; з 16 лютого 2023 року по 17 березня 2023 року: 0 років 1 місяць 0 днів; всього: 5 років 8 місяців 3 дні (а.с. 196).

Листом від 3 серпня 2023 року (вих. № 26596-26880/С-02/8-2600/23) Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повідомило позивачу про прийняте рішення (а.с. 58).

Будучи не згодним із Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 39 від 21 липня 2023 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […] регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. […].

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: […] для осіб з інвалідністю II та III груп: […] до досягнення особою […] від 56 років до 59 років включно - 14 років.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно із п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України […].

Відповідно до п. 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Як встановлено судом, позивач у віці 57 років звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. […].

Згідно із Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) також основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п. 1).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; а у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки позивача, запис про прийняття позивача на роботу в ХПКФ «ВЄТА» експедитором-товарознавцем з 19 січня 1996 року містить виправлення, а саме: закреслено місяць початку роботи «12» (стовпчик 2) та замість нього написано зверху «01»; закреслено також в даті наказу про прийняття позивача на роботу місяць «12» та замість нього написано «01».

Суд зазначає, що виправлення місяця «12» на місяць «01» засвідчено записом «исправленному верить», наявний підпис інспектора відділу кадрів Іванченко та печатка працедавця (а.с. 208).

Суд зауважує, що попередній період роботи позивача (з 31 жовтня 1995 року по 30 грудня 1995 року), який також містить подібні виправлення, до страхового стажу позивача зарахований (а.с. 208, 196).

Згідно із п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (яка діяла станом на час внесення запису № 13 у трудову книжку позивача) (далі Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців».

Згідно із п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 6 вересня 1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальністьза своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти висновку, що обов`язок правильності заповнення трудової книжки особи, в тому числі щодо внесення записів про перенайменування/реорганізацію юридичних осіб-працедавців, покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника.

Суд вважає за необхідне зауважити, що підставою для призначення громадянинові пенсії є встановлення наявності відповідного стажу роботи.

На переконання суду не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18), в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи наведене, суд висновує, що вказаний період роботи позивача мав бути зарахований до його страхового (трудового) стажу.

Щодо не зарахування до страхового (трудового) стажу позивача періоду служби в армії (з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року) у зв`язку із тим, що дата народження позивача, зазначена у військовому квітку НОМЕР_1 , не відповідає даті народження ОСОБА_1 , вказаній у його паспорті, суд зазначає, що, як вже вказувалось судом, відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Запис у трудовій книжці позивача № НОМЕР_6 , відповідно до якого він у період з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року проходив службу в радянській армії, не містить дефектів його вчинення, неналежних виправлень або інших зауважень.

Враховуючи наведене, період служби позивача у радянській армії з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року мав бути зарахований до страхового (трудового) стажу позивача на підставі трудової книжки НОМЕР_4 .

Стосовно не зарахування до страхового (трудового) стажу позивача періоду його навчання в 1 вересня 1983 року по 25 квітня 1988 року в Жданівському будівельному технікумі у зв`язку із тим, що вказаний період перетинається із періодом військової служби позивача в армії, суд зазначає таке.

Згідно диплому НОМЕР_7 від 29 квітня 1988 року позивач поступив на навчання у Жданівський будівельний технікум 1 вересня 1983 року і закінчив його 25 квітня 1988 року (а.с. 18).

Разом із цим згідно запису № 5 у трудовій книжці та відомостей, наявних у військовому квітку НОМЕР_1 від 22 жовтня 1984 року, у період з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року позивач перебував на військовій службі (а.с. 15, 22).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача №№ 1, 2 у період з 3 вересня 1984 року по 19 жовтня 1984 року позивач проходив виробничу практику в СУ-6 Треста «Ждановжилстрой» монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду (записи №№ 1-2); а згідно записів №№ 3-4 у період з 13 квітня 1987 року по 17 липня 1987 року позивач знов проходив виробничу практику в СУ-6 Треста «Ждановжилстрой» монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду (а.с. 14).

Як встановлено судом, позивач намагався отримати додаткові відомості щодо уточнення періодів його навчання в Жданівському будівельному технікумі (шляхом направленням представником позивача відповідного запиту до Маріупольського будівельного коледжу (у минулому - Жданівський будівельний технікум), але отримав відповідь керівника цього закладу, згідно якої архів всіх книг реєстрації видачі дипломів залишився на тимчасово окупованій території (а.с. 33).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, а згідно із п. 8 цього Порядку період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд вважає за необхідне зауважити, що пунктами 17-19 Порядку № 637 передбачено порядок підтвердження за показаннями свідків періодів р о б о т и особи у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами, ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин.

Разом із цим порядку підтвердження періодів н а в ч а н н я, що може бути зарахований до страхового (трудового) стажу особи, у випадку неможливості одержання відповідних документів Порядок № 637 не містить.

Як вже зазначалось судом, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

При цьому громадянин не повинен нести негативні наслідки, пов`язані із неможливістю надання всіх підтверджуючих документів внаслідок подій, які мають місце не з його вини, або із неврегульованістю державою певних життєвих ситуацій, пов`язаних із необхідністю підтвердження права особи на пенсію.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

8 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові у справі № 580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Беручи до уваги наведене вище, суд висновує, що за встановленими обставинами до страхового (трудового) стажу позивача мають бути зараховані періоди його навчання в Жданівському будівельному технікумі, які н е перетинаються із періодом його служби в армії, а саме: періоди з 1 вересня 1983 року по 28 жовтня 1984 року та з 23 жовтня 1986 року по 25 квітня 1988 року.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 липня 2023 року про відмову у призначенні пенсії підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На переконання суду саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 липня 2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності створило порушення прав позивача, а дії посадових осіб пенсійного органу в межах спірних правовідносин лише спричинили прийняття цього рішення, але безпосередньо не створили порушення права позивача на призначення пенсії, а тому належним та достатнім способом захисту у даному випадку має бути визнання спірного рішення протиправним та його скасування.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги наведені приписи, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача і в частині зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року із зарахуванням до його страхового (трудового) стажу періодів навчання з 1 вересня 1983 року по 28 жовтня 1984 року та з 23 жовтня 1986 року по 25 квітня 1988 року, періоду служби в армії з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року, періоду роботи з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року.

Разом із цим при визначенні пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року суд виходить з такого.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961.

Зазначеною постановою були внесені зміни в тому числі до Порядку № 22-1.

Внесені зміни передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 1 квітня 2021 року, відповідно до якого заяви про призначення/перерахунок пенсії опрацьовуються бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає особа, що звернулась із цією заявою.

Запровадження принципу екстериторіальності відбувалось задля: створення єдиного підходу до застосування пенсійного законодавства; централізованої прозорої системи контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізації особистих контактів з громадянами; відв`язки звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії […] приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно п. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та "Про захист персональних даних". Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності".

Відповідно до п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що:

- із заявою про призначення (перерахунок) пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто до сервісного центру) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);

- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник: ідентифікує заявника (його представника); реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, […] сканує документи; на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених п. 2.28 розділу ІІ цього Порядку; […] (п. 4.2);

- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).

- принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіального органу Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Виходячи із наведених приписів Порядку № 22-1, керуючись ст. 245 КАС України, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як органа, що прийняв протиправне за висновком суду рішення, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року.

Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, відповідно до приписів ст. 139 КАС України питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, зареєстроване місцезнаходження: 04053, Київська обл., м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 39 від 21 липня 2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 14 липня 2023 року, зарахувавши до його страхового стажу: періоди навчання з 1 вересня 1983 року по 28 жовтня 1984 року, з 23 жовтня 1986 року по 25 квітня 1988 року, період служби в армії з 29 жовтня 1984 року по 22 жовтня 1986 року, період роботи з 19 січня 1996 року по 25 грудня 2002 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна