Справа № 340/3199/23
Суддя: Р.В. ЖУК
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Кропивницький справа № 340/3199/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до третя особаГоловного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області (проспект Винниченка, 1а, м. Кропивницький, 25022, )
провизнання бездіяльності протиправною та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління ДПС в Кіровоградській області () протиправною в частині не повідомлення Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про списання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн.;

- стягнути з Головного управління ДПС в Кіровоградській області (ЄДРПОУ ІЗ 142606) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 16700 грн. 00 коп. на відшкодування шкоди заподіяної його неправомірною бездіяльністю шляхом відрахування коштів з Державного бюджету України;

- стягнути з Головного управління ДПС в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 30000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди заподіяної його неправомірною бездіяльністю шляхом відрахування коштів з Державного бюджету України.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 26 листопада 2019 року ГУ ДПС у Кіровоградський області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5460-17 та направлено її до Подільського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для примусового виконання.

19.03.2021 контролюючим органом здійснено списання заборгованості з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн.

Внаслідок виконавчих дій було накладено арешти на кошти Позивача, які були чинні по 18.04.2023, при тому, що 19.03.2021 перестала існувати обставина для їх стягнення. Позивач вважає, що неправомірна бездіяльність ГУ ДПС України в Кіровоградській області в частині не повідомлення Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) про списання ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн. на протязі двох років, безпідставно, Позивач був позбавлений права володіти, розпоряджатися та користуватися власними коштами, на які було накладено арешт постановами державних виконавців, а також отримати кредитні кошти.

Крім того, вищевказаною бездіяльністю контролюючого органу було нанесено матеріальну шкоду у вигляді матеріальних втрат у розмірі 10 000, 00 грн. на юридичний супровід з метою закриття виконавчого провадження №69335214, та пов`язаних цим моральних страждань.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а позивачем не доведено настання зазначених у позовній заяві наслідків саме внаслідок дій податкового органу.

06.07.2023 року до суду від представника третьої особи надійшли пояснення у яких він зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області, причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювана та шкодою, на яку посилається позивач та вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.26).

29.06.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.47-51).

06.07.2023 року до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення (а.с.109).

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи перебування головуючого судді по справі у відпустці, з урахуванням положень ч.ч.1, 6 ст.120, ст.193 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст.193, 263 КАС України.

V. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Кропивницькій ДПІ ГУ ДПС у Кіровоградській області, як фізична особа - підприємець з 18.04.2002.

У період з 01.01.2012 по 01.10.2014 провадив діяльність на спрощеній системі оподаткування.

04.02.2021 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

З інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по платежу 71040000, станом на 01.10.2013, сальдо розрахунків переданих з Пенсійного фонду України складала заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 5654,36 грн.

За період перебування на обліку у контролюючому органі ФОП ОСОБА_1 сума нарахованого єдиного внеску за 2013 рік складала 2412,70 грн., 2014 - 3803,85 грн., 2017 - 8448,00 грн., 2018 рік - 9828,72 грн., 1, 2, 3 квартали 2019 - 8262,54 грн.

За несвоєчасне подання звітності про нарахування єдиного внеску до ФОП ОСОБА_1 у 2015, 2016, 2018 роках застосовано штрафні санкції в загальній сумі 510,00 грн.

За період з 01.10.2013 по 21.10.2019 ФОП ОСОБА_1 сплачено єдиного внеску в загальній сумі 11944,84 грн.

Станом на 21.10.2019 сума до сплати єдиного внеску складала 26975,33 гривні.

За 4 квартал 2019 року сума нарахованого єдиного внеску складала 2754,18 грн., за січень, лютий, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 - 8495,30 грн.

Станом на 19.01.2021 сума до сплати єдиного внеску складала 38224,81 грн.

19.03.2021 року контролюючим органом здійснено списання заборгованості з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн.

Станом на 19.03.2021 залишок несплачених сум з єдиного внеску складав 2636,07 грн.

У жовтні 2021 року по ОСОБА_1 надійшло єдиного внеску в сумі 2636,07 грн.

Станом на 27.06.2023 року заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (код бюджетної класифікації 71040000) відсутня.

26.11.2019 року по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) року сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-5460-17 на суму боргу 26 975,33 грн., яка направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку (а.с.99).

Узгоджена вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ по ОСОБА_1 № Ф-5460-17 від 26.11.2019 року на суму боргу 26 975,33 грн., направлена органом ДПС до Подільського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

19.03.2021року боржнику згідно рішення №269/11-28-13-03-23 списано 35 588,74 грн.

18.04.2023 року до Подільського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист ГУ ДПС у Кіровоградській області щодо списання заборгованості та відкликання вимоги від 26.11.2019 № Ф-5460-17.

Відповідно до постанови державного виконавця Подільського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.04.223 року виконавче провадження ВП №69335214 по виконанню вимоги про сплату недоїмки від 26.11.2019 № Ф-5460-17 закінчено.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до Законів України від 04 липня 2013 року №404-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» та від 04 липня 2013 року №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» Державна податкова служба України здійснює адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.10.2013.

Інформацію про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 1 жовтня 2013 року та не зняті з обліку, отримано від Пенсійного фонду України як діючих та завантажено до реєстру страхувальників у 2013 році.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464).

Пунктом 4 частини 1 ст. 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску відповідно ч. 2 ст. 6 Закону №2464 (у редакції, що діє з 04.07.2013) зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до податкових органів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 (у редакції, що діє з 04.07.2013) для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 (у редакції, що діє з 04.07.2013) для платників зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, зокрема, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб -підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З 01.01.2015 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 викладено у новій редакції, а саме: для платників, зокрема, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали

спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни внесені Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці»).

З 01.01.2017 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 викладено у новій редакції, а саме: єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за-розмір мінімального страхового внеску (зміни внесені Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 (у редакції, що діє з 04.07.2013) ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 Закону №2464, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону №2464 бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2016 ч. 11 ст. 8 Закону №2464 виключено, а ч. 5 ст. 8 Закону №2464 викладено у новій редакції, а саме: єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону №2464, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 Закону №2464 бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску (зміни внесені Законом України 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році»).

З 01.01.2018 Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).

Відповідно до п. 910 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 і частини першої статті 4 Закону №2464, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Відповідно до п. 916 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 тимчасово, за період з 1 по 31 грудня 2020 року, до платників, на яких поширюється дія Закону України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", положення абзацу другого п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 в частині сплати єдиного внеску за себе не застосовуються.

Платники єдиного внеску, зокрема фізичні особи-підприємці, сплачують єдиний внесок; нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 ч. 8 ст.9 Закону №2464)

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (п. 12 ст. 9 Закону №2464).

Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до п. 2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 11 квітня 2016 року №441) чинного до 01.01.2022, формують та подають до податкових органів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

За порушення норм законодавства про єдиний внесок до платників єдиного внеску застосовуються заходи впливу та стягнення відповідно до ст. 25 Закону №2464 з урахуванням норм п.911-1 та п. 911.2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску та за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 до платника застосовуються фінансові санкції (ст. 25 Закону №2464 та п. 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953, зі змінами та доповненнями.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску (ч. 4 ст. 25 Закону №2464).

Відповідно до п. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до Закону України від 13 травня 2020 року №592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахування змін внесених Законом України від 04 грудня 2020 року №1072-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на виконання п. 915 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положенні» Закону №2464, позивачу контролюючим органом 19.03.2021 здійснено списання заборгованості з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Закону №2464 податкові органи у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, надсилають платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, 26.11.2019 року по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-5460-17 на суму боргу 26 975,33 грн., яка направлена платнику засобами поштового зв`язку.

Узгоджена вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ по ОСОБА_1 № Ф-5460-17-У від 26.11.2019 року на суму боргу 26 975,33 грн., направлена до Подільського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20.07.2020року.

19.03.2021 року боржнику згідно рішення №269/11-28-13-03-23 відповідно до пункту 9-15 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010року №2464-6 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» списано 35 588,74 грн.

Судом з матеріалів справи встановлено, що органом ДПС направлено на адресу органу ДВС лист від 18.04.2023 року, що недоїмка на суму 26975,32 грн. списана, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2019 № Ф-5460-17-У відкликана.

Враховуючи дійсно встановлені обставини справи суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України та протиправної бездіяльності відносно ОСОБА_1 не допустив.

Більш того суд звертає увагу на те, що відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі змінами затвердженими наказом Мінфіну України №790 від 21.12.2020 не визначено строків повідомлення органу ДВС про таке списання,

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Звертаємо увагу суду, що жодного судового рішення, яким зафіксовано факт неналежного виконання органами державної влади в особі Головного управління ДПС у Кіровоградській області своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини судами не винесено.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відповідно до ч.4 ст. 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен був довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен був встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Слід враховувати, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності таких умов як наявність неправомірних дій ГУ ДПС у Кіровоградській області, наявність шкоди нанесеної йому такими неправомірними діями та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин та враховуючи наявність письмових доказів, що підтверджують наведені позивачем доводи у позовній заяві та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України у разі відмови в задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування шкоди відмовити повністю.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. ЖУК