Справа № 320/2122/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року справа №320/2122/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-131725-56.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про відсутність правових підстав для нарахування єдиного соціального внеску, оскільки позивач у спірний період перебував у трудових правовідносинах, а єдиний соціальний внесок за нього сплачував роботодавець.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 поновлено позивачеві строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також витребувано докази від сторін.

При цьому висновок суду про необхідність поновлення позивачеві встановленого строку звернення до суду був зумовлений його доводами про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише 01.12.2021 після отримання поштового відправлення (трекінг-номер 618), яке містило відзив у рамках справи №320/13373/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Саме в цьому відзиві, як зазначає позивач, він прочитав, що Головне управління ДПС у Київській області сформувало оскаржувану у цій справі вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Надалі, 01.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що з 01.01.2017 позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від того, чи отримував від такої діяльності у спірний період будь-який дохід. Відповідач також зазначає, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, які є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе як особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Окрім цього, відповідач просить суд залишити позовну заяву без розгляду з причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування таких доводів відповідач зазначає, що він направив оскаржувану вимогу на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, яке було отримано позивачем 07.12.2018.

Про це свідчить рекомендоване поштове повідомлення за штрихкодовим ідентифікатором №220, з якого вбачається, що 20.11.2018 на адресу позивача була направлена оскаржувана в цій справі вимога. На вказаному повідомленні міститься позначка про особисте отримання ОСОБА_1 вказаного листа 06.12.2018.

Отже, відповідач зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся до суду з цим позовом лише 18.01.2022.

21.07.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду зазначено, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення належить іншій особі і не відповідає підпису позивача. Позивач стверджує, що він не отримував вимогу, направлену у вказаному поштовому відправленні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила).

Відповідно до пункту 99 Правил (в редакції на момент направлення повідомлення податковим органом) рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Пунктом 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2066 №211 затверджено Порядок пересилання поштових відправлень (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3.5.2.3 Порядку поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог п. 121 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Після вручення поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення у відведених для цього місцях зазначається, коли видане поштове відправлення під розписку одержувача із зазначенням прізвища. У разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї зазначаються родинні зв`язки (батько, мати, син, донька тощо).

Пунктом 3.5.3.2 Порядку повідомлення про вручення доставляються адресатові на домашню адресу, службову адресу, до запитання чи з використанням абонементної скриньки. Рекомендоване повідомлення про вручення вручається адресатові під розписку в ф. 8.

Відповідно до пункту 3.1.6.5 Порядку рекомендовані поштові відправлення, урядові відправлення (прості та рекомендовані), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, всі повторні повідомлення записуються до книги ф. 8 (рис. 22). Книги ф. 8 ведуться за кожною доставною дільницею та окремо на відправлення, що підлягають видачі безпосередньо у відділенні поштового зв`язку.

Пунктом 3.1.6.11 Порядку передбачено, що в одержанні рекомендованих поштових відправлень одержувач розписується в книзі ф. 8 та вказує своє прізвище.

З рекомендованого поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №220 вбачається, що доставка вказаного листа здійснювалась Відділенням поштового зв`язку №5 м. Ірпінь Київської міської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта".

Для належного встановлення обставин щодо отримання/неотримання позивачем рекомендованого поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №220, суд ухвалою від 28.04.2023 витребував від Відділення поштового зв`язку №5 м. Ірпінь Київської міської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" копії (витяг) з реєстрової книги ф. 8 з інформацією щодо отримання вказаного поштового відправлення або іншої наявної інформації про те, якою саме особою отримано вказане рекомендоване поштове відправлення.

Відповідно до листа Акціонерного товариства «Укрпошта» від 03.07.2021 №103.003.-6034-23 інформація щодо пересилання та вручення поштових відправлень зберігається протягом шести місяців, а тому виробничі документи знищені за закінченням терміну їх зберігання.

Проаналізувавши в сукупності вищевикладене та з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи по суті, оскільки позивач заперечує отримання оскаржуваної вимоги, а інших необхідних документів для підтвердження вручення поштового відправлення на вимогу суду не надано.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області.

ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №3420/10 від 20.09.2007.

13.11.2018 Головне управління ДПС у Київській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-131725-56, якою визначено суму боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 7371,54 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаної вимоги, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон №2464-VI).

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI на час спірних правовідносин не було врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне урахування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 по справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19, від 05.11.2020 по справа № 460/2442/19, від 03.12.2020 по справі №140/2122/19 відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву щодо виникнення недоїмки стверджує, що 19.04.2018 за І квартал 2018 року, 19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року та 19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року позивачу було нараховано по 2457,18 грн. ЄСВ за кожний квартал (загальна сума нарахування 7371,54 грн.).

Як вже було встановлено судом, позивач з 08.02.2018 і по день подачі даного позову працює на посаді діловода в ТОВ «Реалт Маркетинг», що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5) міститься позначка про сплату роботодавцем позивача страхових внесків, а саме: січень 2018 року, за 0 днів - 0 грн.; лютий 2018 року, за 21 день 1575,00 грн.; березень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.; квітень 2018 року, за 30 днів 2100,00 грн.; травень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.; червень 2018 року, за 30 днів 2100,00 грн.; липень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.; серпень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.; вересень 2018 року, за 30 днів 2100,00 грн.; жовтень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.; листопад 2018 року, за 30 днів 2100,00 грн.; грудень 2018 року, за 31 день 2100,00 грн.

Отже, вказане підтверджує, що роботодавцем позивача, на якого покладено обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету суми єдиного внеску, за період з 08 лютого по 30 вересня 2018 року, було сплачено ЄСВ, тобто за неповний І квартал 2018 року та повні ІІ і ІІІ квартали 2018 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання позивачем доходів від адвокатської діяльності у 2018 році, тому позивач в період з 08.02.2018 по 30.09.2018 не був самостійним платником єдиного внеску відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI.

Таким чином, в межах цієї справи судом встановлено неправомірне нарахування податковим органом ЄСВ за І квартал у період з 08.02.2018 по 31.03.2018 та за повні ІІ і ІІІ квартали 2018 року, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, тоді як в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що підтверджується довідкою форми ОК-5 та виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою.

Водночас, із ІКП з ЄСВ позивача вбачається, що йому нараховано ЄСВ за повний І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., проте з довідки форми ОК-5 слідує, що роботодавцем не було нараховано та сплачено за позивача страхові внески за січень 2018 року та за 7 днів лютого 2018 року.

При цьому, матеріали справи підтверджують, що позивач у період з 01.01.2018 по 07.02.2018 не був найманим працівником, а був зареєстрований як самозайнята особа та був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактично отриманого доходу.

Матеріали справи не місять доказів сплати позивачем ЄСВ у період з 01.01.2018 по 07.02.2018.

Отже, як встановлено судом сума недоїмки, яка відображена в ІКП позивача включає в себе суму неправомірно нарахованого ЄСВ відповідачем за період: неповний І квартал 2018 року та повні ІІ і ІІІ квартали 2018 року, та суму ЄСВ, яку позивач зобов`язаний був самостійно нарахувати та сплатити ЄСВ за період з 01.01.2018 по 07.02.2018.

За висновком Верховного Суду України у постанові від 05.12.2006 у справі № 21-527во06 наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Вказаний правовий висновок підтримано Верховним Судом, зокрема у постанові від 18.05.2020 у справі №200/12442/18-а.

Отже, судом встановлено, що відповідачем неправомірно нараховано суми ЄСВ за неповний І квартал 2018 року та повні ІІ і ІІІ квартали 2018 року.

Водночас суд позбавлений можливості самостійно розрахувати та виокремити з загальної суми визначеної оскаржуваною вимогою суми недоїмки суму єдиного внеску, що підлягала сплаті за січень 2018 року та 7 днів лютого 2018 року.

Разом із тим, враховуючи практику Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/15139/16, від 17.04.2018 у справі № 2а-10031/12/2670, суд звертає увагу на те, що фактично спірне рішення податкового органу підлягає скасуванню не через відсутність у платника вказаного податкового обов`язку, а через здійснений таким органом неправильний розрахунок в цій частині. Отже, оскаржувана вимога підлягає скасуванню у повному обсязі.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області від 13.11.2018 №Ф-131725-56.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 22.09.2023.

Суддя Кушнова А.О.