Справа № 340/5408/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5408/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Науменка, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (вул. Кільцева, 34-б, м. Кропивницький, 25014)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Ковальова А.І., звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницького сектору УДМС у Кіровоградській області №1 від 08.07.2023 року відносно позивача ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Кропивницький сектор УДМС у Кіровоградській області видати посвідку на тимчасове проживання на території України громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем 08.07.2023 винесено рішення, яким позивачу скорочено строк перебування на території України, лише на підставі інформації ГУНП в Кіровоградській області про укладення фіктивного шлюбу з громадянкою України з метою отримання посвідки на проживання.

Вважає такі дії та рішення відповідача протиправними та необґрунтованими, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного (письмового) провадження, встановлено порядок та строки вчинення процесуальних дій (а.с. 12).

У період часу з 28.08.2023 по 01.09.2023 розгляд справи не проводився, оскільки суддею не здійснювалось правосуддя у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці.

01.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач позов не визнав.

Зазначив, що позивач 20.06.2023 звернувся до УДМС в Кіровоградській області із заявою про внесення відомостей до реєстру у зв`язку з оформленням посвідки на проживання, до якої додав свідоцтво про шлюб від 15.06.2023. Враховуючи наявність інформації, що надійшла з ГУНП в Кіровоградській області про те, що позивачем виключно з метою створення підстав для отримання посвідки на проживання укладено шлюб з ОСОБА_3 , відповідачем 27.06.2023 прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на проживання. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось. У подальшому, враховуючи відсутність законних підстав для перебування позивача на території України, 08.07.2023 відповідачем прийнято рішення про скорочення строку тимчасового перебування в Україні позивачу.

Відповідач наголосив, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, будь-яких підстав для визнання його протиправним та скасування немає.

За таких підстав, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 16-20).

21.08.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній на задоволенні позову наполягає, а доводи, викладені у відзиві, вважає такими, що не спростовують позовних вимог (а.с. 41-42).

Крім цього, представником позивача разом з відповіддю на відзив надано клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 , яка, на думку представника позивача, має підтвердити дійсність укладеного з позивачем шлюбу та спростувати доводи відповідача про його фіктивність (а.с. 44).

Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило.

Вирішуючи клопотання про виклик свідка, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту ухвали про відкриття провадження у справі, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у порядку письмового провадження, що не передбачає проведення судових засідань, у тому числі для допиту свідків. Клопотань про зміну порядку розгляду справи на спрощене з викликом сторін або на загальне позовне провадження від сторін до суду не надходило.

Крім цього, встановлення або спростування факту укладення шлюбу чи визнання його фіктивним не відносяться до предмету спору у даній справі, а спори, що виникають із зазначених обставин, взагалі не відносяться до предметної юрисдикції адміністративних судів у розумінні статті 19 КАС України.

За таких обставин, суд не вбачає жодних підстав для задоволення клопотання представника позивача про виклик та допит свідка.

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач неодноразово в`їжджав на територію України, останній раз - 15.05.2023, що підтверджено даними Державної прикордонної служби України від 21.06.2023 (а.с. 21).

20.06.2023 позивач звернувся до УДМС України в Кіровоградській області із заявою-анкетою №100183705 у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання, де підставою видачі посвідки зазначив «возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)» (а.с. 22).

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2023 позивачем був укладений шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , та саме вказаний факт був підставою для подачі заяви-анкети №100183705 від 20.06.2023.

Рішенням УДСМ в Кіровоградській області від 27.06.2023 №9384 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 11 пункту 61 Порядку №322 (а.с. 27).

Будь-яких даних про оскарження такого рішення позивачем матеріали справи не містять, вказане рішення також не є предметом оскарження у справі, що розглядається.

Водночас, рішенням УДСМ в Кіровоградській області від 08.07.2023 позивачу скорочено строк тимчасового перебування на території України у зв`язку з відсутністю підстав для тимчасового перебування та проживання на території України, визначених частинами 4-15, 19, 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с. 30-31).

Саме рішення від 08.07.2023 є предметом оскарження у даній адміністративній справі, а його правомірність є предметом спору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон №3773-VI).

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначені статтею 4 Закону №3773-VI.

Частиною 14 статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до частини 14 статті 5 Закону №3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Зі змісту частин 1, 2 статті 24 Закону №3773-VI, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою - п`ятнадцятою, дев`ятнадцятою та двадцятою статті 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.

Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або органами Служби безпеки України.

Порядок прийняття рішення та процедура скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 (далі Порядок №322).

Посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 1 Порядку №322).

Відповідно до п. 4 Порядку №322, 4. посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно пункту 14 Порядку №322, ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах.

У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, чи надіслання запитів у електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

Відповідно до пункту 61 Порядку №322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 77 Порядку №322 передбачено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Аналізуючи наведені норми закону, суд робить висновок, що виключний перелік підстав для перебування на території України визначений статтею 4 Закону, а іноземці вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України після отримання посвідки на проживання у встановленому законом порядку. В свою чергу, відсутність підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-15, 19 та 20 статті 4 цього Закону, є підставою для скорочення терміну перебування такої особи на території України.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до органу УДМС з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання на підставі частини 14 статті 4 Закону як особою, що прибула в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України.

Водночас, відповідачем відмовлено позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, про що винесено рішення від 27.06.2023 №9384.

Будь-яких доказів оскарження зазначеного рішення матеріали справи не містять.

Отже, станом на 27.06.2023 позивачу не було оформлено посвідку на тимчасове проживання на підставі частини 14 статті 4 Закону.

При чому суд зазначає, що доказів отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання за іншими підставами, передбаченими статтею 4 Закону, зокрема у зв`язку з навчанням, як зазначається у позові, позивачем до суду не надано, в матеріалах справи такі відомості відсутні.

За відсутності посвідки на тимчасове проживання, а отже і підтвердження законних підстав для перебування на території України, відповідачем на підставі ст. 24 Закону №3773-VI прийнято оскаржуване рішення про скорочення строку тимчасового перебування позивача на території України.

Таким чином, будь-яких порушень вимог чинного законодавства під час винесення відповідачем спірного рішення від 08.07.2023 про скорочення позивачу строку тимчасового перебування на території України у зв`язку з відсутністю підстав для тимчасового перебування та проживання на території України, визначених частинами 4-15, 19, 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірного рішення підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях відповідача під час винесення спірного рішення, а тому позовні вимоги щодо його визнання протиправним є такими, що задоволенню не підлягають.

Похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати посвідку на тимчасове проживання на території України також задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО