Справа № 420/9127/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9127/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача Носенко І.П,

представника відповідача - Мунтяна Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 43684-1302 від 30.06.2017 року, № 43685-1302 від 30.06.2017 року, № 717631- 1312-1502 від 30.06.2018 року, № -1502 від 30.06.2018 року, № 4-1502 від 30.06.2019 року, № 4-1502 від 30.06.2019 року, № 4-1502 від 04.05.2020 року, № 6-1502 від 20.05.2021 року, якими визначено ОСОБА_1 , суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб (18010700),

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 1430-1 від 27.05.2017 року, № 0-1502 від 16.04.2018 року, № від 20.07.2018 року, № 0-1502 від 16.05.2019 року, № 0-1502 від 12.05.2020 року, № 0-1502 від 26.05.2021 року, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових нерухомості (18010300),

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 1740-17 від 22.09.2016,

- відшкодувати за рахунок відповідача понесені ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою суду від 04.05.2023 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 10.05.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.06.2023.

25.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву. 29.05.2023 позивач надав відповідь на відзив.

20.06.2023 в в підготовчому судовому засіданні за участю представників сторін була оголошена перерва до 11.07.2023. За клопотанням представника позивача судове засідання було відкладено на 14.07.2023, в подальшому оголошена перерва.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні 23.08.2023 закрито підготовче провадження та розпочато слухання справи по суті. Розгляд справи по суті відкладався на 31.08.2023 та на 13.09.2023.

Сторонами також надані суду додаткові письмові пояснення.

В судовому засіданні 13.09.2023 оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 мала у власності будівлю нежитлову на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та будівлю житлову за адресою: АДРЕСА_1 , але позивачка зазначає, що земельні ділянки не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав у спірних періодах, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , тому вона не повинна сплачувати земельний податок з фізичних осіб за земельні ділянки. До моменту державної реєстрації земельної ділянки з установленими межами, площею, місцем розташування, кадастровим номером у Державному земельному кадастрі, така ділянка не існує у юридичному сенсі як об`єкт цивільних прав. Відповідно до положень Податкового кодексу України контролюючий орган для розрахунку вказаного податку зобов`язаний враховувати дані Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а ні дані ІС "Податковий блок". Об`єктом оподаткування земельним податком згідно з положеннями статті 270 Податкового кодексу України є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПКУ до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок. Тільки з 18.03.2020 в Державному реєстрі речових прав була зареєстрована сформована земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , кадастровим номером :01:047:0100, під житловим будинком, але площею 0,0953 га, а не 0,2274 га, як рахує відповідач. При цьому земельна ділянка є спільною власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, за 2020 рік відповідачем при нарахуванні земельного податку неправильно визначена площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до неправильного визначення податку.

ГУ ДПС в Одеській області при прийнятті податкових повідомлень-рішень № -1502 від 30.06.2018 року, № -1502 від 30.06.2018 року, № 4429139- 5207-1502 від 30.06.2019 року, № 4-1502 від 30.06.2019 року, № 4- 1502 від 04.05.2020 року, № 6-1502 від 20.05.2021, якими були визначені податкові зобов`язання з земельного податку податковим періодом зазначено поточний рік, в якому такі податкові повідомлення-рішення були прийняті, хоча фактично такий податковий період на час винесення ППР не закінчився

Позивачка також заперечує проти нарахування їй податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2020 роки. Відповідно до п.п.266.3.2. п.266.3 ст.266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб , обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових - прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Позивачці нарахований податок на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 , площею 2373.3 кв.м, разом з тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про належність вказаної будівлі позивачці на праві власності.

Позивачка звертає увагу суду на те, що при визначенні вказаного податку відповідачем приймались ставки податку, які були затвердженні рішеннями місцевої ради несвоєчасно, не до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, а за рішеннями, які приймались на початку чи протягом бюджетного періоду. При цьому, відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів. Однак, ГУ ДПС в Одеській області в порушення вимог абз. 5 п. 5 Розділу IX ПК України та пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України: за 2018 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради від 28.02.2018 №3231-VII; за 2019 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради від 31.10.2018 №4395-VII. Оскільки, за 2018 рік нарахування повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2018 року), але нарахування ГУ ДПС в Одеській області податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого в поточному бюджетному періоді (28.02.2018). За 2019 рік нарахування повинно було проводитись на підставі рішення Ізмаїльської міської ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2019 року), але нарахування ГУ ДПС в Одеській області податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнятого після 15 липня року, що передує бюджетному періоду (2019 року), а саме 30.11.2018.

Позивачка зазначає, що відповідач при нарахуванні податків не користувався оригіналами відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності, також відсутні витяги з Державного реєстру речових прав. Відповідно до п.п. 266.3,2 п. 266.3 ст. 263 ІІК України передбачено порядок отримання відомостей для визначення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, а саме - отримання даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 площею 2373,3 кв.м було внесено тільки до Реєстру прав власності (реєстраційний номер 21115851 від 21.11.2007 на підставі рішення суду /б/н/ від 26.10.2007), відомості вказаного Реєстру не є підставою для визначенні бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також позивачка зазначає, що з 21.04.2020 ОСОБА_1 вже не являється власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 площею 2373,3 кв.м, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому податок на нерухоме майно за 2020рік нарахований неправомірно.

Податкова вимога ГУ ДПС в Одеській області № 1740-17 від 22.09.2016 підлягає скасуванню у зв`язку із безнадійністю податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб (18010700) у розмірі - 3 918,47 грн., на підставі податкового - повідомлення ГУ ДПС в Одеській області № 6845743 від 30.06.2016.

ОСОБА_1 просить поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про існування податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження в межах даної справи, вона дізналась випадково, при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі № 420/15548/22, яким був задоволений адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення з фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 610 177 грн. 31 коп., по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 697 311 грн. 93 коп. 21.03.2023 представник ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи № 420/15548/22, та 24.03.2023 було подано до ГУ ДПС в Одеській області адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо дати направлення на адресу ОСОБА_1 та дати вручення та належним чином завірені копії доказів направлення (копія конверту поштового відправлення та фіскального чеку) на адресу ОСОБА_1 та докази отримання ОСОБА_1 (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) податкових повідомлень-рішень. З листа ГУ ДПС в Одеській області за вих. № 9892/6/15-32-24-08-06 від 30.03.2023 вбачається, що у ГУ ДПС в Одеській області відсутні докази отримання ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень, на підстави яких було визначено розмір податкового боргу, а із наданих до адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області доказів направлення на її адресу рекомендованих листів неможливо встановити, що саме надсилалось на адресу ОСОБА_1 .

Заперечення ГУ ДПС в Одеській області (відповідача) ґрунтуються на тому, що за даними інформаційних систем баз даних Державної податкової служби України за фізичною особою ОСОБА_1 станом на 19.05.2023 року рахується заборгованість з податків, у тому числі: з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (18010300 ) у сумі 816049,06грн. та несплаченої пені 7725,25 грн.; з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (18010200) у сумі 2822,25грн.; з земельного податку (18010700) у сумі 830889,43 гривень.

Щодо земельного податку відповідач зазначає, що згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Відповідно до ст.ст. 269, 270 ПКУ платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктом оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності. За даними інформаційних систем баз даних Державної Податкової служби України за фізичною особою ОСОБА_1 рахувалась земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,23733га, (03.11) нежитловий фонд (окремі будівлі, споруди та їх частини), та рахується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2274га, (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У 2016-2019 роках фізичній особі ОСОБА_1 були сформовані податкові - повідомлення рішення (ППР) про сплату земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0.23733 га: за 2016 рік №6 від 30.06.2016 у сумі 127649,82 грн., за 2017 рік №43684-1302 від 30.06.2017 у сумі 135308,81 грн., за 2018 рік №-1502 від 30.06.2018 у сумі 216494,09 грн., за 2019 рік - №4-1502 від 30.06.2019 у сумі 324741,13 гривень. У 2016-2021 роках фізичній особі ОСОБА_1 були надіслані податкові - повідомлення рішення про сплату земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0.2274га: за 2016 рік - №6 від 30.06.2016 у сумі 3918,47 грн., за 2017 рік - № 43685-1302 від 30.06.2017 у сумі 4153,58грн., за 2018 рік - № -1502 від 30.06.2018 у сумі 4153,58грн., за 2019 рік - № 4-1502 від 30.06.2019 у сумі 4153,58грн., за 2020 рік - № 4-1502 від 04.05.2020 у сумі 4153,58 грн., за 2021 рік - №6-1502 від 20.05.2021 у сумі 4153,58 гривень.

Ставки земельного податку були встановлені рішеннями Ізмаїльської міської ради, для землекористувачів, які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів для стимулювання до оформлення прав на земельні ділянки (крім земельних ділянок, які зайняті житловим фондом), на 2016-2017 роки в розмірі 6 відсотків від нормативно - грошової оцінки земель міста Ізмаїла, на 2018 - 2019 роки - 12 відсотків від НГО земель міста Ізмаїла. При розрахунку суми земельного податку на земельні ділянки під житловим будинком було застосовано ставки земельного податку -0,3% від НГО міста Ізмаїл.

Щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , то відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на фізичну особу ОСОБА_1 зареєстрована нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 площею 2373,3 кв.м (реєстраційний номер 21115851 від 21.11.2007 на підставі рішення від 26.10.2007 Ізмаїльського міськрайонного суду, площа якої і є базою оподаткування податком на нерухоме майно відповідно до пп. 266.3.1 ст. 266 Податкового кодексу України. Ставки податку встановлювались Ізмаїльською міською радою.

Також відповідач стверджує, що позивачка знала про необхідність сплачувати земельний податок та податок на нерухоме майно, що підтверджується фактичною сплатою цих податків до 2016 року. Заперечує доводи позову про неотримання позивачкою податкових повідомлень-рішень. Податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки форми, та по земельному податку були надіслані рекомендованими листами з повідомленнями про вручення. Не є обов`язком контролюючого органу слідкувати за отриманням платниками податків поштової кореспонденції. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів неможливості отримання оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, (хвороба, відсутність у країні і т.д.) Відповідно до п.102.1 статті 102 Податкового кодексу України - строк на оскарження ППР - 1095 днів. Отже для податкових повідомлень-рішень із земельного податку з фізичних осіб №43684-1302 від 30.06.2017 року; №43685-1302 від 30.06.2017 року; №-1502 від 30.06.2018 року; №-1502 від 30.06.2018 року; №4-1502 від 30.06.2019 року; №4-1502 від 30.06.2019 року; податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки № 1430-1 від 27.05.2017 року; №0-1502 від 16.04.2018 року; № від 20.07.2018 року; №0-1502 від 16.05.2019 року; податкової вимоги №1740-17 від 22.09.2017 року, строк звернення до суду позивачкою пропущений, підстав для його поновлення немає. Відповідач звертає увагу суду на те, що строк на оскарження податкової вимоги N21740-17 від 22.09.2017 позивачем також пропущено.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що

Як стверджує відповідач, за даними інформаційно-комунікаційних систем Державної Податкової служби України за фізичною особою ОСОБА_1 рахувалось дві земельні ділянки з розташованими на них будівлями.

Перша земельна ділянка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,23733 га, з розташованим нежитловим фондом (окремі будівлі, споруди та їх частини), 32-а економічно - планувальна зона міста Ізмаїл. Земельна ділянка не була оформлена на позивачку у спірному періоді (2017-2019 рр.) та не була зареєстрована в Державних реєстрах речових прав або інших державних реєстрах як об`єкт цивільних прав. Таке оформлення відбулось після продажу ОСОБА_1 будівлі в квітні 2020 року. Новий власник оформив ділянку площею 2,4560 га із цільовим призначенням 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером :01:006:0020 тільки в 2023 році, про що внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На цій ділянці за адресою АДРЕСА_1 , знаходилась будівля нежитлова загальною площею 2373.3 кв.м , запис про право власності позивачки на вказану будівлю було внесено до Реєстру прав власності 21.11.2007, реєстраційний номер 21115851, на підставі рішення /б/н/ від 26.10.2007 Ізмаїльського міськрайонного суду; виключено з реєстру 20.04.2020.

Друга земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, за даними ДПС України мала загальну площу 0,2274 га, 10-а економічно - планувальна зона міста Ізмаїл. Ця земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , на якій розташована житлова будівля, була сформована як об`єкт цивільних прав тільки в 2020 році за кадастровим номером :01:047:0100, але за іншою площею 0,0953 га e спільну сумісну власність громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Згідно договору про визначення часток у земельній ділянці від 18.03.2020 було визначено 1/2 частку ОСОБА_1 у розмірі земельної ділянки 0,0953 га за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:047:0100. До Державного реєстру речових прав право власності за позивачкою на 1/2 земельної ділянки площею 0,0953га внесено 18.03.2020.

Запис про право власності ОСОБА_1 на 1/2 житлового будинку, розташованого на ділянці АДРЕСА_2 , площею 139,7 кв.м , внесено до Реєстру речових прав 20.09.2017.

У 2017-2019 роках ГУ ДПС в Одеській області сформувало податкові повідомлення-рішення фізичній особі ОСОБА_1 на земельну ділянку адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,23733 га:

№ 43684-1302 вiд 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 135308 грн. 81 коп.,

№ -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 216494 грн. 09 коп.,

№ 4-1502 вiд 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 324741 грн. 13 коп.

З наведених відповідачем розрахунків земельного податку вбачається, що відповідач застосував нормативно-грошову оцінку за 1 кв.м міста Ізмаїл, 32 економічно-планувальна зона, коефіцієнт функціонального призначення 2,5 (землі комерційного призначення), ставки земельного податку 6% від НГО на 2017 рік, 12 % від НГО на 2018-2019 роки.

У 2017-2021 роках фізичній особі ОСОБА_1 були сформовані податкові - повідомлення рішення про сплату земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,2274 га:

№ 43685-1302 від 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 4-1502 від 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 4-1502 від 04.05.2020 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2020 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 6-1502 від 20.05.2021 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2021 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.

При розрахунку суми земельного податку було застосовано ставки відповідно до рішень Ізмаїльської міської ради для земельних ділянок, зайнятих житловим фондом, ставка земельного податку - 0,3% від НГО міста Ізмаїл.

Також відповідачем були сформовані податкові повідомлення - рішення на адресу ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), на об`єкт нерухомості, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 2373.3 кв.м:

№ 1430-1 від 27.05.2017 року на загальну суму 65408 грн. 15 коп. за 2016 рік;

№ 0-1502 від 16.04.2018 року на загальну суму 113 918,40 грн. за 2017 рік;

№ від 20.07.2018 року на загальну суму 9 000,00 грн. (штрафна санкція за несвоєчасну сплату податку за 2016 рік);

№ 0-1502 від 16.05.2019 року на загальну суму 132 536,94 грн. за 2018 рік,

№ 0-1502 від 12.05.2020 року на загальну суму 148 556,71 грн. за 2019 рік ,

№ 0-1502 від 26.05.2021 року на загальну суму 154 125,07 грн. за 2020 рік.

При обчисленні податку ставка податку застосована за 2016 рік - 2 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м, за 2017-2020рр. - 1,5% мінімальної заробітної плати, відповідно до рішень Ізмаїльської міської ради.

Позивач вважає рішення такими, що прийняті необгрунтовано, всупереч приписам Податкового кодексу України, тому звернувся до суду з даним позовом. Платником податків не проводилася процедура адміністративного оскарження таких рішень.

Суд розглянув питання щодо строку звернення позивачки до суду та прийшов до наступних висновків.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд застосовує приписи ст. 122 КАС України з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20, в якій ВС виклав позицію щодо строку оскарження податкових повідомлень-рішень за обставин, коли позивач не здійснював адміністративного їх оскарження.

Позивачка звернулась до суду з позовом 26.04.2023, що дало відповідачу підстави стверджувати про пропущення строку для оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за період з 27.05.2017 по 30.06.2019, податкової вимоги від 22.09.2017, оскільки закінчено термін відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПКУ 1095 днів, а п. 56.18 ст. 56 ПКУ передбачав, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Суд враховує, що Законом № 533-ІХ від 17.03.2020 був доповнений підрозділ 10 розділу ХХ пунктом 52-2, який встановив, що на період з 18.03.2020 по 31.05.2020 зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПКУ. В подальшому п. 52-2 змінився та передбачав, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Карантин скасований на всій території України з 1 липня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 102 ПКУ, на строк дії такого карантину.

Також статтю 102 ПКУ було доповнено п.102.9 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; із змінами, внесеними згідно з Законами № 2142-IX від 24.03.2022, № 2260-IX від 12.05.2022) наступного змісту "На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність пропуску строку звернення позивачки до суду з даним позовом.

Крім того, суд приймає до уваги, що у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права.

Матеріалами справи підтверджено, що копії податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги Головне управління ДПС в Одеській області направляло на податкову адресу позивачки, однак поштові відправлення повернулися відправнику без вручення їх адресату із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п.42.1 п.42.3 ст.42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, в розумінні положень статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області про визначення ОСОБА_1 сум грошових зобов`язань зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно вважаються належним чином врученими відповідачу.

Зазначена обставина має значення для кваліфікації як правомірних дій контролюючого органу щодо виконання покладеного на нього ПК України обов`язку вручення платнику податків рішень, якими йому визначено до сплати певні суми грошових зобов`язань.

Однак, застосування пункту 42.5 статті 42 ПК України не спростовує ту обставину, що ОСОБА_1 не була обізнана про існування податкових повідомлень-рішень про нарахування земельного податку з фізичних осіб та податку на нерухоме майно за 2016-2020р.р., податкової вимоги, які їй фізично не вручалися, через що вона не могла реалізувати своє право на оскарження рішень податкового органу в судовому порядку.

При цьому, при вирішенні питання про стягнення податкового органу суд повинен перевірити підстави виникнення відповідного боргу та дослідити їх правомірність у разі, якщо платник податків наполягає на протилежному.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 статті 14 ПК України плата за землю - є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 269 ПКУ (в редакції станом на час визначення відповідачем податкових зобов`язань) платниками податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Статтею 270 ПК України передбачено, що об`єктами оподаткування є : 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктами 271.1 та 272.2 ст. 272 ПК України встановлено, що базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п. 271.2 ст. 271 ПКУ рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.(п. 274.1 ст. 274 ПКУ).

Згідно п. 274.2 ст. 274 ПКУ ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).(ст. 285 ПКУ)

Відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 ст. 286 ПКУ встановлено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з абз. 1, 5-6 п. 286.5 ст. 286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що фізична особа, у власності чи користуванні якої перебуває земельна ділянка, зобов`язана платити за таку земельну ділянку земельний податок у сумі, яка визначена контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні. При цьому базою оподаткування є нормативно грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації або площа земельної ділянки, нормативно грошова оцінка якої не проведена, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

П.п. 287.1 ст. 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Пунктом 14.1.34 ПКУ під поняттям власники земельних ділянок розуміється юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно. А підпунктом 14.1.73 ПКУ визначено. що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав". Отже, з наведеного випливає, що власник земельної ділянки - це особа, яка має зареєстроване право власності на земельну ділянку. А платниками земельного податку є виключно особи у яких виникло (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, або виникло внаслідок отримання державного акту) право власності на земельну ділянку чи право постійного користування нею.

Підпунктом 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визначено, що земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами".

А частина 1 статті 791 ЗКУ визначає, що "формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру".

Тобто, земельна ділянка існує як об`єкт права (і об`єкт оподаткування теж), коли інформація про неї внесення до Державного земельного кадастру. Зовнішньою ознакою такого внесення є наявність кадастрового номеру земельної ділянки. Якщо земельні ділянки сформовані до 01.01.2013 та ще не внесені в кадастр, момент виникнення земельної ділянки як об`єкта права збігається з моментом виникнення речового права на неї.

Ст. 271 ПКУ визначає базу оподаткування земельним податком або нормативну грошову оцінку земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площу земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Головне управління ДПС в Одеській області склало розрахунки податкових зобов`язань до податкових повідомлень-рішень. При цьому суд вбачає. що земельний податок був розрахований суто арифметично шляхом застосування формули, первинних документів на земельні ділянки або відомостей Державного реєстру прав на земельні ділянки не існувало. Так , при розрахунку земельного податку на земельну ділянку за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Аеродромна, 2, загальною площею 0,23733, була взята нормативно-грошова оцінка 1 кв.м по місту Ізмаїл, застосовані коефіцієнт функціонального використанні як для землі комерційного призначення та коефіцієнти індексації, та ставка земельного податку відповідно до рішень Ізмаїльської міської ради. для земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2274 га, була застосована нормативно-грошова оцінка за 1 кв.м 10-ої зони по м. Ізмаїл, коефіцієнти індексації , коефіцієнт функціонального використання земельних ділянок для земель, зайнятих житловим фондом.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази отримання контролюючим органом у встановлений законодавством спосіб інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. За відсутності об`єкту оподаткування (сформованої земельної ділянки) визначити її нормативну грошову оцінку неможливо. Неможливо навіть визначити її площу. Якщо немає бази оподаткування - то не має підстав для нарахування податку. Суд вважає, що в компетенцію органу податкової служби не входять повноваження визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та визначення її площі. В даному випадку площа земельної ділянки за адресою м. Ізмаїл, вул.Аеродромна, 2 була визначена відповідачем рівною площі будівлі, яка розташована на земельній ділянці. Щодо площі ділянки за адресою м. Ізмаїл. вул. Фучіка, 2, то відповідачем взагалі не було обгрунтовано жодним документом джерела визначення площі ділянки 0,2274га.

Для належної реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам, законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів. Згідно з ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до ст. 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр",згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що відомостями Державного земельного кадастру не підтверджується наявність у власності позивачки земельних ділянок в спірних періодах

Отже, для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Таким чином, з огляду на наведене, враховуючи те, що базою оподаткування є, зокрема, нормативна грошова оцінка землі, а підставою для нарахування податку є офіційні дані державного земельного кадастру, суд вважає, що в основу податкових повідомлень-рішень покладені неактуальні дані щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Доводи відповідача про те, що позивач як власник нежитлових та житлової будівлі повинен сплачувати земельний податок незалежно від факту відсутності земельних ділянок в Державних реєстрах речових прав, а також на те, обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування, суд вважає необгрунтованими, оскільки приписи ПКУ не містять таких норм.

З 01.01.2015 законодавцем були внесені зміни до п.287.6 ПКУ, згідно із якими при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

В положеннях цієї ж норми в редакції, що діяла до 01 січня 2015 законодавець пов`язував обов`язок сплати податку на земельні ділянки з датою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці.

Отже, обов`язок сплати цього податку для платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме до 01 січня 2015 - з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, а після 01 січня 2015 - моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. В пп 5.2 ПКУ закріплений принцип пріоритетності норм цього Кодексу перед іншими актами законодавства для регулювання відносин оподаткування. Ця пріоритетність полягає у тому, що п. 287.6 ст. 287 ПКУ не пов`язує момент виникнення у власника нерухомості обов`язку сплачувати земельний податок із моментом набуття права власності на земельну ділянку, про що йдеться, наприклад у ст. 120 Земельного кодексу України чи ст. 377 Цивільного кодексу України. У п. 287.6 ПКУ чітко зазначено, що такий обов`язок виникає саме із дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (а не з дати набуття права власності на неї). Отже, лише факт державної реєстрації за набувачем нерухомості права власності на земельну ділянку під такою нерухомістю має значення для визначення дати виникнення у нього обов`язку зі сплати земельного податку. Відповідно, лише у разі встановлення такого факту набувач нерухомості зобов`язаний буде на підставі п. 287.6 ПКУ сплачувати земельний податок за таку земельну ділянку. Ст. 120 ЗКУ та ст. 377 ЦКУ не підлягають застосуванню , оскільки вони регулюють момент переходу до власника нерухомості права власності на земельну ділянку, на якій така нерухомість розташована, а не питання державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Натомість саме п. 287.6 ПКУ підлягає застосуванню як спеціальна норма при з`ясуванні моменту виникнення у особи обов`язку зі сплати земельного податку при переході права власності на нерухоме майно.

Тому суд погоджується з доводами позивача про те, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку чи права користування нею. Доказів внесення відомостей про земельні ділянки, на якій розташовані будівлі ОСОБА_1 , до Державного земельного кадастру відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області: № 43684-1302 вiд 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 135308 грн. 81 коп., № 43685-1302 від 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 4153 грн. 58 коп., № -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 216494 грн. 09 коп., № -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 4153 грн. 58 коп., № 4-1502 вiд 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 324741 грн. 13 коп., № 4-1502 від 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 4153 грн. 58 коп., № 4-1502 від 04.05.2020 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2020 рік в сумі 4153 грн. 58 коп., № 6-1502 від 20.05.2021 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2021 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.

Що стосується податкових повідомлень-рішень, якими були визначені податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно. відмінне від земельної ділянки, то суд прийшов наступних висновків.

Згідно ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (в 2016 році - 3 % розміру мінімальної заробітної плати).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку,виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідачем нарахований податок на нерухоме майно на нежитлову будівлю площею 2373.3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яка з 2007 року по квітень 2020 року належала позивачці, що нею не заперечується та підтверджується записом в Реєстрі прав власності. Лише факт відсутності запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану будівлю не є підставою для звільнення позивачки від сплати цього податку.

Щодо доводів позивачки про несвоєчасне прийняття міською радою ставок на податок на нерухоме майно, то суд приймає до уваги, що ставки податку були застосовані відповідачем в розмірі 2% за 2016 рік, та 1,5 % за 2017-2020 роки відповідно до рішень Ізмаїльської міської ради, які не визнавались судом протиправними та не скасовувались.

Тому суд не вбачає підстав для скасування податкових повідомлень-рішень, якими були нараховані податкові зобов`язання позивачці по податку на нерухоме майно за 2016-2019 роки. Що стосується нарахування податку за 2020 рік, то при прийнятті податкового повідомлення-рішення

№ 0-1502 від 26.05.2021 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 154125 грн. 07 коп., відповідач не врахував факт відчуження позивачкою нежитлової будівлі в квітні 2020 року , нарахувавши податок за повний 2020 рік, що підтверджується розрахунком розміру податку, доданого відповідачем до ППР.

А згідно п. 266.8 ст. 266 ПКУ у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Вищенаведене є підставою визнання такого податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування.

Що стосується правомірності ППР від 20.07.2018 № про застосування штрафної санкції (20%) 9000 грн. за несвоєчасну сплату податку на нерухоме майно, то з відомостей самого рішення з додатком вбачається, що штраф застосований за несвоєчасно сплачений податок за 2016 рік, в додатку до ППР зазначено, що податок (строк сплати 27.11.2016) фактично сплачений 11.07.2018 в розмірі 23906,80 грн. та 29.03.2018 в сумі 5000 грн., 11.07.2018 сплачено 16093 грн. 20 коп.

Відповідно до 126.1 ст. 126 ПКУ у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідач не надав суду доказів погашення позивачкою податку на нерухоме майно за 2016 рік, надані суду інтегровані картки не містять доказів повного чи часткового погашення вказаного податку, в той же час штрафні санкції обчислюються у відсотках до сум погашеного боргу. Тому вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною податкової вимоги № 1740-17 від 22.09.2016, то вимога була сформована через виникнення у позивачки податкового боргу із земельного податку в сумі 3918 грн. 47 коп. за 2016 рік.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПКУ встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

А відповідно до п. 60.1 ст. 60 ПКУ податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Обставини нарахування земельного податку за 2016 рік не є предметом спору в даній справі, тому суд не розглядає правомірність виникнення вказаної суми боргу. Доводи позивачки зведені лише до того, що вказана сума набула статусу безнадійного податкового боргу і має бути списаною контролюючим органом самостійно без звернення платника податків, автоматично. В той же час позивач не ставить питання визнання протиправною бездіяльності контролюючого органу щодо невжиття заходів такого списання та не відкликання податкової вимоги, а просить визнати її протиправною та скасувати. Таким чином, для визнання протиправною та скасування податкова вимоги має бути доведено. що вона прийнята неправомірно саме 22.09.2016, чого судом не встановлено при розгляді справи. Тому ця вимога не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області в сумі 8604 (вісім тисяч шістсот чотири ) грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області:

№ 43684-1302 вiд 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 135308 грн. 81 коп.,

№ 43685-1302 від 30.06.2017 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 216494 грн. 09 коп.,

№ -1502 від 30.06.2018 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 4-1502 вiд 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 324741 грн. 13 коп.,

№ 4-1502 від 30.06.2019 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 4-1502 від 04.05.2020 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2020 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 6-1502 від 20.05.2021 року про визначення податкового зобов`язання із земельного податку за 2021 рік в сумі 4153 грн. 58 коп.,

№ 0-1502 від 26.05.2021 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 154125 грн. 07 коп.,

№ від 20.07.2018 про застосування штрафу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 9000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8604 (вісім тисяч шістсот чотири) грн. 36 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти з дня підписання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення підписаний 22.09.2023.

Суддя В.В.Хом`якова