Справа № 400/8400/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 р. № 400/8400/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:стягнення 37 962,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач) про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати у вигляді:

відпускних за 46 календарних днів на загальну суму 28071,97 грн, а саме: у грудні 2022 року - 1 к.д., сума недоплати 1091,44 грн; у січні 2023 року - 17 к.д., сума недоплати 16584,35 грн; у березні 2023 року - 13 к.д., сума недоплати 6006,13 грн; у травні 2023 року - 15 к.д., сума недоплати 4390,05 грн;

компенсації за невикористану основну щорічну основну відпустку за 07 календарних днів на загальну суму 2048,68 грн при звільненні у травні 2023 року;

лікарняних загальною тривалістю 09 к.д. на загальну суму 7841,97 грн, в тому числі: 4356,65 грн - перші 5 днів; 3485,32 грн - лікарняний лист після 5 днів.

Позовні вимоги позивачка умотивувала тим, що відповідач системно повторював нарахування середньоденного заробітку за попередній період з грубим порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), а саме: включало до розрахунку місяці з нульовим доходом (з грудня 2021 по вересень 2022 року включно), тобто періоди, в яких позивачка перебувала у вимушеному прогулі з вини державного органу, та фактично не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, чим завищено кількість календарних днів у нібито фактично відпрацьованих періодах, а це значно зменшило середній денний заробіток для розрахунку відпускних, лікарняного, компенсації за невикористану відпустку;

У відзиві на позовну заяву від 27.07.2023 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити в його задоволенні повністю. Відзив аргументовано тим, що:

позивачку було поновлено на роботі з 05.04.2021 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 у справі № 400/3286/21, а тому період з грудня 2021 року по вересень 2022 року повинен включатись до кількості календарних днів, які враховуються для визначення середньоденного заробітку за попередній період;

компенсація за невикористану відпустку та компенсація за лікарняні не входять до системи оплати праці державних службовців, а тому позивачка повинна була сплатити судовий збір за відповідні позовні вимоги.

У відповіді на відзив від 03.08.2023 позивачка не погодилась з викладеними у відзивами доводами стосовно того, що допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю та грошова компенсація за невикористанні дні відпустки не входять до системи оплати праці. Позивачка наголосила на тому, що відповідач не спростував факти про те, що вона з 25.11.2021 по 21.09.2022 знаходилась у вимушеному прогулі з вини відповідача, у цей період їх не здійснювалось будь-яких виплат заробітної плати, надані нею розрахунки недоплаченої заробітної плати є вірними.

Натомість відповідач у запереченнях (на відповідь на відзив) від 07.08.2023 підтримав свою позицію, що компенсація за невикористану відпустку та компенсація за лікарняні не входять до системи оплати праці державних службовців. Крім цього, відповідач зазначив, що позивачка отримала повну суму компенсації за вимушений прогул та була поновлена на роботі за рішенням суду, що є свідченням непонесення з її боку збитків у вигляді втрати заробітної плати та страхового стажу.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача ряд доказів.

Ухвалу суду позивач виконав частково, а саме: надав розрахункові листи про нараховану позивачці заробітну плату за вересень 2022 року - травень 2023 року. При цьому розрахункові листи про нараховану заробітну плату з травня 2022 року по серпень 2022 року подані не були, про причини їх ненадання відповідач не повідомив суд.

06.09.2023 і 13.09.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвали про витребування у відповідача доказів, які ним були виконані шляхом надання суду відповідних доказів.

06.09.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надання позивачці п`ятиденного строку для подання до суду документа, що підтверджує сплату нею судового збору в розмірі 1073,60 грн або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

07.09.2023 позивачка подала до суду квитанцію до платіжної інструкції № 42287861 від 07.09.2023, згідно з якою вона сплатила судовий збір за подання позову у справі № 400/8400/23 в розмірі 1073,60 гривні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 продовжено розгляд справи № 400/8400/23.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

На підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 у справі № 400/3286/21 відповідач прийняв наказ від 22.09.2022 № 193-о «Про виконання постанови суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », відповідно до якого:

скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 02.04.2021 № 65-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 02 квітня 2021 року»;

поновлено позивачку на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремлений підрозділ, ) з 05 квітня 2021 року.

Згідно з пунктом 1 наказа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.09.2022 № 194-о «Про встановлення простою у роботі ОСОБА_1 » з 22.09.2022 встановлено простій у роботі позивачки.

Відповідно до наказа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 19.10.2022 № 69-о «Про переведення ОСОБА_1 » позивачку переведено з посади начальника управління електронних сервісів на посаду заступника начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту з посадовим окладом згідно зі штатним розписом у розмірі 9250 грн на місяць з 19.10.2022.

Наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 15.11.2022 № 89-о «Про припинення простою в роботі працівників Головного управління ДПС у Миколаївській області» припинено простій у роботі позивачки з 21.11.2022.

Факт перебування позивачки в простої з 22.09.2022 по 20.11.2022 підтверджується витягами з Табелю обліку використання робочого часу за вересень, жовтень і листопад 2022 року.

Працюючі на посаді заступника начальника відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг, позивачка перебувала у щорічній відпустці:

в грудні 2022 року 1 календарний день (наказ відповідача від 02.12.2022 № 59-в «Про надання відпустки ОСОБА_1 »);

у січні 2023 року - 17 календарних днів (накази відповідача від 20.12.2022 № 121-в «Про надання відпусток», від 23.01.2023 № 24-в «Про надання відпустки», від 25.01.2023 № 30-в «Про перенесення відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 » і від 27.01.2023 № 31-в «Про надання відпустки»);

у березні 2023 року - 5 календарних днів (наказ відповідача від 21.03.2023 № 106-в «Про надання відпустки»);

у квітні 2023 року - 8 календарних днів (наказ відповідача від 21.03.2023 № 106-в «Про надання відпустки»);

у травні 2023 року - 15 календарних днів (наказ відповідача від 19.04.2023 № 43-в «Про надання відпустки»).

Крім цього, у січні 2023 року позивачка перебувала 9 календарних днів на лікарняному, що підтверджується витягом з протоколу № 7 засідання комісії із соціального страхування / рішення уповноваженого/ ВТП ГУ ДПС у Миколаївській області від 17.02.2023, листками непрацездатності від 12.01.2023 № 6147895-1 і від 17.01.2023 № 6224291-1, а також Витягом з Табелю обліку використання робочого часу управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області за січень 2023 року.

Відповідно до наказа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.05.2023 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено 16.05.2023 із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 11.02.2022 по 10.202.2023 у кількості 14 календарних днів, а також утримано надмірно виплачені кошти за частину основної щорічної відпустки за період роботи з 11.02.2023 по 16.05.2023 у кількості 07 календарних днів.

Вважаючи, що відповідач при її звільнення недоплатив заробітну плату у вигляді відпускних, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку та лікарняних, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії.

Правовідносини оплати державним службовцям часу відпусток, компенсація за невикористану відпустку та допомога по тимчасовій непрацездатності Законом України «Про державну службу» не врегульовано, а тому на них поширюється дія норм законодавства про працю.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату плату» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати включає в себе, зокрема, і додаткову заробітну плату. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникові за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З вищевикладеного слідує, що оплата часу відпусток і компенсація за невикористану відпустку відноситься до додаткової заробітної плати, у тому числі, й державних службовців.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 640/24361/19.

Тому суд відхилив як необґрунтоване твердження відповідача про те, що компенсація за невикористану відпустку не входять до системи оплати праці державних службовців.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникові за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором.

Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 21 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористанні відпустки.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак до спірних правовідносин Порядок № 100 підлягає застосуванню в редакції, що була чинна на день звільнення позивачки, тобто станом на 16.05.2023.

Абзацами першим і другим пункту 2 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023 - період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористанні відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023) час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Таким чином, час перебування працівника у вимушеному прогулі, коли за ним не зберігається заробітна плата, та в простої при частковому збереженні заробітної плати виключається з розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток і для виплати компенсації за невикористанні відпустки.

Суд встановив, що зі змісту наказа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.9.2022 № 193-о «Про виконання постанови суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » у період з 05.04.2021 по 21.09.2022 позивачка перебувала у вимушеному прогулі у зв`язку із її незаконним звільненням із займаної посади.

Згідно з розрахунком суми оплати часу відпусток позивачки у період з січня по вересень 2022 року у неї відсутній заробіток. Зазначений факт відповідач підтвердив у відзиві на позовну заяву.

Крім цього, відповідно до пункту 1 наказа відповідача від 22.09.2022 № 194-о «Про встановлення простою у роботі ОСОБА_1 » з 22.09.2022 встановлено простій у роботі позивачки. Згідно з підпунктом 4.3 пункту 4 вказаного наказа позивачці встановлено на період простою виплату в розмірі двох третин посадового окладу.

Наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 15.11.2022 № 89-о «Про припинення простою в роботі працівників Головного управління ДПС у Миколаївській області» припинено простій у роботі позивачки з 21.11.2022.

Отже, згідно з наявними у справі матеріалами, позивачка перебувала у період:

з 05.04.2021 по 21.09.2022 у вимушеному прогулі у зв`язку із її незаконним звільненням із займаної посади і за цей час не отримувала заробітної плати;

з 22.09.2022 по 21.11.2022 в простої при частковому збереженні заробітної плати (дві третини посадового окладу).

Відтак, враховуючи пункт 2 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023), періоди перебування позивачки у вимушеному прогулі (з 05.04.2021 по 21.09.2022) і в простої (з 22.09.2022 по 21.11.2022) виключаються з розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток і для виплати компенсації за невикористанні відпустки позивачки.

Тобто розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток і для виплати компенсації за невикористанні відпустки позивачки обчислюється з 01.12.2022.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023) якщо у працівників відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023) якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Пунктом 7 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023) встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають у період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої-п`ятої статті 67, статей 71, 73, 781 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки».

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023 і від 26.07.2023 № 451/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб та з 18.08.2023 строком на 90 діб.

Отже, у період з 24.02.2022 по 15.11.2023 в Україні діє воєнний стан.

Тому при обрахунку середньої заробітної плати для оплати часу відпусток і для виплати компенсації за невикористанні відпустки позивачки у період дії воєнного стану святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України) не виключаються із розрахунку і відповідні дні відпустки оплачуються.

Враховуючи вищевикладене, відомості про розмір заробітної плати позивачки, що зазначений у розрахункових листах про нарахування заробітної плати позивачці, та витяги з табелю обліку робочого часу відповідач повинен був нарахувати і оплатити час відпусток позивачці відповідно до Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023) в таких розмірах:

1) за 1 календарний день частини щорічної основної відпустки, наданої відповідно до наказа відповідача від 02.12.2022 № 59-в «Про надання відпустки ОСОБА_1 » в розмірі 304,11 грн (у зв`язку з відсутністю в грудні 2022 року розрахункового періоду обчислюється згідно з абзацом сьомим пункту 2 і абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 (у редакції, чинній з 29.04.2022 до 11.09.2023): ?9250 Х 12 Х 1 / 365 = ?304,11, де ?9250 - посадовий оклад позивачки, 12 - кількість місяців у розрахунковому періоді, 365 - кількість календарних днів в поточному році, 1 - кількість календарних днів щорічної відпустки); виплатив відповідач позивачці 37,51 грн, тобто не доплатив 266,60 грн (?304,11 - ?37,51 = ?266,60);

2) за 17 календарних днів щорічної основної відпустки, наданої відповідно до наказів відповідача від 20.12.2022 № 121-в «Про надання відпусток», від 23.01.2023 № 24-в «Про надання відпустки» і від 27.01.2023 № 31-в «Про надання відпустки» в розмірі 19188,89 грн (?34991,50 Х 17 / 31 = ?19188,89, де ?34991,50 - заробітна плата позивачки за розрахунковий період з 01.12.2022 до 31.12.2022 включно за виключенням оздоровчих і матеріальної допомоги (підпункт «б» пункту 4 Порядку № 100), 31 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді з 01.12.2022 до 31.12.2022 включно, 17 - загальна кількість календарних днів щорічної відпустки); виплатив відповідач позивачці 2605,25 грн, тобто не доплатив 16583,64 грн (?19188,89 - ?2605,25 = ?16583,64);

3) за 13 календарних днів щорічної додаткової відпустки з 27 березня по 08 квітня 2023 року, наданої відповідно до наказу відповідача від 21.03.2023 № 121-в «Про надання відпустки» в розмірі 10709,41 грн (?74142,06 Х 13 / 90 = ?10709,41, де ?74142,06- заробітна плата позивачки за розрахунковий період з 01.12.2022 до 28.02.2023 включно за виключенням оздоровчих і матеріальної допомоги (підпункт «б» пункту 4 Порядку № 100), але з врахуванням недоплачених відпускник за січень 2023 року у розмірі 16583,64 грн, 90 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді з 01.12.2022 до 28.02.2023 включно, 13 - загальна кількість календарних днів щорічної відпустки); виплатив відповідач позивачці 2944,11 грн, тобто не доплатив 7765,30 грн (?10709,41 - ?2944,11 = ?7765,30);

4) за 15 календарних днів щорічної основної відпустки з 01 по 15 травня 2023 року, наданої відповідно до наказу відповідача від 19.04.2023 № 43-в «Про надання відпустки» в розмірі 11502,21 грн (?115788,94 Х 15 / 151 = ?11502,21, де ?115788,94 - заробітна плата позивачки за розрахунковий період з 01.12.2022 до 30.04.2023 включно за виключенням оздоровчих і матеріальної допомоги (підпункт «б» пункту 4 Порядку № 100), але з врахуванням недоплачених відпускник за січень 2023 року у розмірі 16583,64 грн та за березень 2023 року в розмірі 10709,41 грн, 151 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді з 01.12.2022 до 30.04.2023 включно, 15 - загальна кількість календарних днів щорічної відпустки); виплатив відповідач позивачці 4908,15 грн, тобто не доплатив 6594,06 грн (?11502,21 - ?4908,15 = ?6594,06).

Загальний розмір недоплати за час перебування позивачки у відпустці становить 31209,60 грн (?266,60 + ?16583,64 + ?7765,30 + ?6594,06 = ?31209,60).

Що стосується виплати компенсації за невикористанні відпустки позивачки за 7 календарних днів, виплачених відповідно до наказу відповідача від 12.05.2023 № 221-о «Про звільнення ОСОБА_1 », то її розмір становить в розмірі 5367,70 грн (?115788,94 Х 7 / 151 = ?5367,70, де ?115788,94 - заробітна плата позивачки за розрахунковий період з 01.12.2022 до 30.04.2023 включно за виключенням оздоровчих і матеріальної допомоги (підпункт «б» пункту 4 Порядку № 100), але з врахуванням недоплачених відпускник за січень 2023 року у розмірі 16583,64 грн та за березень 2023 року в розмірі 10709,41 грн, 151 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді з 01.12.2022 до 30.04.2023 включно, 15 - загальна кількість календарних днів щорічної відпустки); виплатив відповідач позивачці 2290,47 гривні.

Відтак відповідач не доплатив позивачці 3077,23 грн компенсації за невикористанні нею відпустки (?5367,70 - ?2290,47 = ?3077,23).

У позовних вимогах позивачка також просить стягнути з відповідача недоплачену, на її переконання, заробітну плату у вигляді лікарняних загальної тривалістю 9 календарних днів, тобто допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Статтею 17 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у розмірі відповідних відсотків від середньої заробітної плати (доходи).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439) (далі - Порядок № 1266), цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації, у тому числі резидента Дія Сіті, або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).

Згідно з пунктами 25 і 26 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності.

Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).

Пунктом 3 Порядку № 1266 встановлено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та / або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати, призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - поважні причини). В такому ж порядку обчислюється середньоденна сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка є працівником або гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті, з якої фактично сплачено страхові внески.

Отже, Порядком № 1266 визначено виключний перелік періодів, які не враховуються при обчисленні середньоденної заробітної плати, і поміж них відсутній період простою. Відповідно сума заробітної плати періоду простою включається до розрахунку середньоденної зарплати. Причому не має значення, як було оплачено період простою.

Відповідно до листків непрацездатності від 12.01.2023 № 6147895-1 і від 17.01.2023 № 6224291-1, а також витягу з Табелю обліку використання робочого часу управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області за січень 2023 року позивачка у січні 2023 року перебувала 9 календарних днів на лікарняному з 12.01.2023 по 20.01.2023.

Оскільки вона перебувала у фактичних трудових відносинах з 22.09.2022, тобто менше 12 календарних місяців перед настанням страхового випадку у січні 2023 року, її розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), тобто з 01.10.2022 до 31.12.2022 включно, тобто 92 календарних дні.

Таким чином, необґрунтованими є твердження як позивачки про те, що відповідним розрахунковим періодом для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності, є період з 21.11.2022 по 31.12.2022 (41 календарний день), так і відповідача про те, що таким періодом є грудень 2021 року - листопад 2022 року (302 календарних дні).

Згідно з пунктом 32 Порядку № 1266 середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС.

Відповідно до наданих відповідачем до суду Відомостей, що включені до звіту суми нарахованої заробітної плати / доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації / застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подані до ДПС, стосовно ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по січень 2023 року суми нарахованого позивачці єдиного внеску становили:

за жовтень 2022 року - 1585,47 грн;

за листопад 2022 року - 3347,03 грн;

за грудень 2022 року - 21048,01 гривні.

Загальна сума нарахованого позивачці єдиного внеску за період з 01.10.2022 до 31.12.2022 становить 25980,51 грн (?1585,47 + ?3347,03 + ?21048,01 = ??25980,51).

Відповідно відповідач повинен був нарахувати і оплатити позивачці допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно з Порядком № 1266 за 9 календарних днів тимчасової непрацездатності за період з 12.01.2023 по 20.01.2023 в розмірі 2542,55 грн (?25990,51 Х 9 / 92 = ?2542,55, де ?25990,51 - сума нарахованого єдиного внеску за період з 01.10.2022 до 31.12.2022, 9 - кількість календарних днів тимчасової непрацездатності позивачки у січні 2023 року, 92 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді з 01.10.2022 до 31.12.2022 включно), з яких:

за перші 5 календарних днів - 1412,53 грн;

за 4 календарних дні після перших 5 календарних днів - 1130,02 гривні.

З наведеного слідує, що розрахунки позивачки загальної сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2023 року, згідно з якими вона становить 7841,97 грн, і відповідні розрахунки відповідача, згідно з якими вона становить 1980,99 грн, є невірними.

Отже, відповідач не доплатив позивачці 561,56 грн допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2023 року (?2542,55 - ?1980,99 = ??561,56), з них за перші 5 календарних днів 311,98 грн (?1412,53 - ?1100,55 = ?311,98), за 4 календарних дні після перших 5 календарних днів - 249,58 грн (?1130,02 - ?880,44 = ?249,58).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Водночас позивними вимогами позивачки є стягнення з відповідача на її користь:

оплату за час перебування позивачки у відпустці на загальну суму 28071,97 грн, хоча відповідач недоплатив їй 31209,60 грн;

компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки на суму 2048,68 грн, хоча відповідач зобов`язаний був виплатити її в сумі 3077,23 гривні.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом:

визнання протиправними дій відповідача при нарахуванні та виплаті позивачці оплати за час перебування її у відпустці за період з грудня 2022 року по травень 2023 року, компенсації за невикористанні 9 днів щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2023 року;

стягнення з відповідача на користь позивачки оплати за час перебування її у відпустці в період з грудня 2022 року по травень 2023 року в загальному розмірі 31209,60 грн, а також компенсації за невикористанні 9 днів щорічної відпустки в розмірі 3077,23 гривні.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією до платіжної інструкції від 07.09.2023, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Миколаївській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 оплати за час перебування її у відпустці за період з грудня 2022 року по травень 2023 року, компенсації за невикористанні 9 днів щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2023 року.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ):

оплату за час перебування її у відпустці в період з грудня 2022 року по травень 2023 року в загальному розмірі 31209 (Тридцять одна тисяча двісті дев`ять) гривень 60 копійок;

компенсацію за невикористанні 7 днів щорічної відпустки в розмірі 3077 (Три тисячі сімдесят сім) гривень 23 копійки;

допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2023 року в розмірі 561 (П`ятсот шістдесят одна) гривня 56 копійок, з яких за перші 5 календарних днів - 311 (Триста одинадцять) гривень 98 копійок, за 4 календарних дні після перших 5 календарних днів - 249 (Двісті сорок дев`ять) гривень 58 копійок.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 22 вересня 2023 року