Справа № 300/4485/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2023 р. справа № 300/4485/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Гомельчука С.В.,
при секретарі Лудчак А.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Тепак Л.П.,
представника відповідача Галинської Д.І.,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Дена Метал Україна (далі позивач, товариство або ТОВ Дена Метал Україна) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач або ГУ ДПС), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області внаслідок недотримання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, в тому числі вимог про надання документів;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 04.07.2023 року №006663/0703.
Ухвалою від 17.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено справу розглядати за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання на 08.08.2023 року.
Ухвалою від 17.08.2023 року закрито підготовче провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.09.2023 року. За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні зроблено перерву до 12.09.2023 року.
Ухвалою від 13.09.2023 року закрито провадження в цій адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Івано-Франківській області внаслідок недотримання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, в тому числі вимог про надання документів.
В обґрунтування позовних вимог, згідно поданої до суду позовної заяви та пояснень, наданих у судових засіданнях, представник позивача зазначив, що у період з 22.05.2023 року по 02.06.2023 року відповідно до пункту пп. 78.1.8 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, працівниками ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведена документальна позапланова виїзна документальна перевірка позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами перевірки складено акт від 09.06.2023 року №6563/09-19-07-03/32882217, де зазначені порушення п.14.1.36, п. 14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України № 21 від 28 01 2016 року Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого ТОВ Дена Метал Україна завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в сумі 535495 грн, в тому числі по періодах: березень 2023 року 535495 грн.
Не погоджуючись з вищевказаними висновками акту перевірки, позивачем подано заперечення до акту перевірки з відповідними доказами, які відповідачем залишено без змін.
На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 року №006663/0703 на суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 535495 грн та штрафних санкцій в розмірі 267748 грн.
Представник позивача вважає, що дії контролюючого органу щодо проведення перевірки та винесене спірного податкове повідомлення-рішення протиправними з огляду на таке.
Так, наголошує, що відповідачем порушено піп.5.1.4. розділу І, п.1 розділу II Методичних рекомендацій та п.п.12 п. 3 розділу III, п.1 розділу IV, п.2 розділу IV Порядку №727, а саме:
- у всіх актах про не надання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів відсутні обов`язкові реквізити документа ( зазначення посади, прізвища, імені і т.д); перелік документів, які йому запропоновано подати, а також причин такої відмови стосовно кожного документа; підпис керівника платника податків або уповноваженої ним особи;
- до акту документальної планової перевірки не було надано відповідні додатки.
Суттєва недосконалість запитів, які надавались у ході проведення перевірки, не несе за собою жодних негативних наслідків для платника податків за відмову у наданні чи наданні неповної відповіді на такий запит, оскільки в ньому серед іншого відсутній обов`язковий реквізит - печатка контролюючого органу. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року №812/1681/16.
Щодо висновків про нарахування відповідачем компенсуючих податкових зобов`язань в сумі 464273 грн. (2321363,59 грн.*20%) за п.198.5 ст.198 ПКУ, то зазначає, що до перевірки контролюючому органу представлено всі документи, які належать до первинних бухгалтерських документів та відповідають вимогам діючого законодавства, тому доводи податкового органу про необхідність нарахування компенсуючих податкових зобов`язань у зв`язку з неправомірним віднесенням позивачем витрат до складу собівартості готової продукції вартості запасів на суму 23848346,92 грн без мети їх використання в господарській діяльності є необґрунтованими та безпідставними.
При цьому наголошує, що проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2020 року у справі №807/1556/17.
Підставою для коригуванням податкового кредиту шляхом складання податкової накладної на підставі підпункту г пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є використання придбаних товарів поза межами діяльності, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямованої на отримання доходу. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності контролюючим органом не встановлено та суду не надано. Розбіжностей чи нестач за результатами проведеної інвентаризації не встановлено. Таким чином, придбання запасів у періоді, що підлягав перевірці та у визначених первинними бухгалтерськими документами обсягах відповідає потребам позивача в сировині, а також, відповідає задекларованим обсягам готової продукції, з врахуванням залишків на складі та реалізованої продукції за відповідні періоди, що не спростовано контролюючим органом і виключає необхідність коригуванням податкового кредиту шляхом складання податкової накладної па підставі підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Крім того, зазначає, що для застосування штрафних санкцій необхідно довести вину платника податків. Проте, контролюючим органом у ході проведення перевірки доказів вини позивача не здобуто. Враховуючи вказане, відповідач безпідставно притягнув позивача до фінансової відповідальності.
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, згідно якого позов не визнає та вважає його необґрунтованим.
Так, згідно відзиву на позов та пояснень, наданих у судовому засіданні, представник відповідача зазначає, що працівниками відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача. Проведеною перевіркою встановлено, що підприємством списано матеріалів у виробництво на суму 2321363,59 грн. За період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року оприбутковано готової продукції на суму 5107563,55 грн. В накладній на передачу матеріалів у виробництво цифрові показники кількості використаних матеріалів у виробництві готової продукції та кількості виготовленої готової продукції з такої сировини та матеріалів, які складені за звітний період, не підтверджені жодним первинним документом. Повністю відсутні документи щодо внутрішнього переміщення таких активів на склад та відпуск зі складу у виробництво.
Відповідачем надавалися запити від 22.05.2023 року № 1, від 23.05.2023 року № 3, від 29.05.2023 року № 4, від 31.05.2023 року № 5, згідно яких було зобов`язано позивача надати пояснення та документальне підтвердження на використання в господарській діяльності списаних по бухгалтерському обліку виробничих запасів на суму 2321363,59 грн. Платником податків за підписом головного бухгалтера товариства надано відповіді: від 22.05.2023 року №б/н, від 23.05.2023 року № 65/1, від 31.05.2023 року № 71/01, від 01.06.2023 року № 72/01. Проте, у визначений контролюючим органом термін та до завершення перевірки так і не надано документального підтвердження щодо використання в господарській діяльності запасів в сумі 2321363,59 грн, а тому такі запаси використані ТОВ Дена Метал Україна не в господарській діяльності.
Таким чином, позивачем не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2023 року в загальній сумі 464272,72 грн на суми запасів, списання яких не підтверджене документально.
Позивачем письмових пояснень щодо встановлених порушень в ході проведення перевірки не надано.
Представник позивача скористався правом подати відповідь на відзив та додатково пояснив, що під час проведення перевірки, контролюючий орган вийшов за межі предмету та періоду перевірки, визначеного в наказі про її проведення, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої протиправної перевірки.
Стосовно висновків перевірки щодо порушення позивачем вимог законодавства про формування податкового кредиту зазначає, що всі податкові накладні, що відображені у складі податкового кредиту належним чином зареєстровані в ЄРПН та не були зупинені. Жодних доказів про безпідставність формування показників податкового кредиту з податку на додану вартість акт перевірки не містить. Таким чином, позивач правомірно, з дотриманням вимог Податкового кодексу України, сформовано показники податкового кредиту з податку на додану вартість.
Наголошує, що позивачем до перевірки представлено усі первинні документи, які підтверджують факт придбання товарно-матеріальних цінностей та реальне вчинення господарських операції, а також документи на підтвердження подальшого використання таких товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності.
Вказане, на думку представника позивача, підтверджує, що придбання ТМЦ у періоді, що підлягав перевірці, та у визначених первинними бухгалтерськими документами обсягах відповідає потребам позивача в сировині, а також, відповідає задекларованим обсягам готової продукції, з врахуванням залишків на складі та реалізованої продукції за відповідні періоди.
В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що враховуючи, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень, документів на підтвердження використання в господарській діяльності у березні 2023 року списаних по бухгалтерському обліку сировини та матеріалів, то у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.
Також наголошує, що у визначений контролюючим органом термін та до завершення перевірки так і не надано документального підтвердження щодо використання в господарській діяльності запасів у березні 2023 року в сумі 2321363,59 грн, тому відповідач вірно дійшов висновку, що такі запаси використані ТОВ Дена Метал Україна не в господарській діяльності.
Заслухавши поясненя предстаників сторін дослідивши письмові доказа, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд зазначає таке.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 09.06.2023 року №6563/09-19-07-03/32882217, висновками якого встановлено порушення платником податків:
- пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 року Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого ТОВ Дена Метал Україна завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за березень 2023 року в сумі 535495 грн.
На підставі акту перевірки відповідачем винесено по відношенню до ТОВ Дена Метал Україна податкове повідомлення-рішення форми В1 від 04.07.2023 року №006663/0703, згідно якого визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 535495 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 267748 грн.
Предметом цього позову є вищевказане податкове-повідомлення рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності такого податкового-повідомлення рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання, у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 16 ПК України визначені обов`язки платника податку, серед яких сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
У пункті 75.1 статті 75 ПК України передбачено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (пп.75.1.2).
Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з пунктом 85.6 цієї ж статті, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Частиною 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 статті 9 Закону № 996-ХІV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Аналіз доводів представника позивача, наведених у заявах по суті справи, свідчить про те, що позиція позивача у цій справ побудована у двох напрямках щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення:
- по-перше, - порушення відповідачем положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, що свідчить про нікчемність її висновків;
- по-друге, - відсутність порушень позивачем чинного законодавства, які наведені в акті перевірки.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 року у справі №816/228/17 відступаючи від позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 року, прийшла до наступного висновку: у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права; неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки; при цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Тобто, судом може бути надана оцінка зазначеним представником позивача порушенням відповідачем положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, і якщо такі вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, то прийняті за результатами перевірки рішення можуть бути визнані протиправними.
Якщо ж суд не виявить порушень відповідачем положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, то в такому випадку належить встановити, чи мали місце допущені суб`єктом господарювання порушення чинного законодавства, які зафіксовані в акті перевірки.
Отже, стосовно доводів представника позивача в частині порушення відповідачем положень законодавства щодо процедури проведення перевірки суд зазначає таке.
Як наголошено представником позивача, у спірних правовідносинах мав місце формальний підхід до розгляду поданих позивачем заперечень до акту перевірки, зокрема контролюючим органом не наведено обґрунтування своєї позиції стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях та/або додаткових документах, та можливості врахування таких заперечень і додаткових документів. Наведені порушення, які містяться в акті перевірки та допущені при складанні додатків до нього дають можливість обґрунтовано стверджувати про те, що такі додатки складені з суттєвими порушеннями норм чинного законодавства і являються сумнівними, а тому, разом з актом перевірки, є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами в даній справі.
Водночас, ці доводи суд вважає такими, що не впливають на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки.
Як вже зазначалося, право проведення камеральних, документальних (планових або позапланових, виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок передбачено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пунктом 75.1 статті 75 ПК України.
У свою чергу, згідно підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи можуть отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі фізичних осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність, у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом, а також довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків.
Тобто, посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, на підставі яких можна встановити приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таке право контролюючих органів кореспондується із обов`язком платників податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених такими документами.
Отже, нормами ПК України передбачено, що під час проведення перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податкових платежів контролюючий орган має право вимагати від самозайнятої особи пояснення та підтверджуючі документи з питань, які стосуються предмету перевірки, зокрема щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.
Враховуючи, що згідно статті 1 Закону № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, то на підставі таких документів, за результатом отримання чи неотримання за відповідним запитом, контролюючий орган (податковий орган) може встановити порушення вимог законодавства, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків, зборів, та інших платежів.
При цьому, на переконання суду, неточності щодо форми запитів контролюючого органу, за умови чіткості та зрозумілості їх змісту, не можуть свідчити про їх нікчемність, та як наслідок слугувати підставою для ігнорування таких запитів з боку платників податків.
Також, доводи представника позивача про формальний підхід відповідача до розгляду заперечень, не є у даному випадку оціночним поняттям, оскільки положення законодавства не містять імперативних вимог щодо змістовного вираження відповіді на подане платником податків заперечення до акту перевірки.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що порушень положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено, а відтак суд відхиляє доводи представника позивача щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення за таких підстав.
За таких обставин, суд надасть оцінку доводам представника позивача щодо помилковості висновків перевірки, викладених у акті перевірки, в частині допущення позивачем порушень чинного законодавства.
Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1 статті 189).
Особливості формування податкового кредиту визначні статтею 198 ПК України.
Так, пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Як передбачено пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
і) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У свою чергу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Як вже зазначалося, згідно акта перевірки від 09.06.2023 року №6563/09-19-07-03/32882217 встановлено порушення ТОВ Дена Метал Україна:
- пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст.200 ПК та наказу Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 року Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого ТОВ Дена Метал Україна завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за березень 2023 року в сумі 535495 грн.
Суд звертає увагу на те, що сутність виявлених порушень, згідно акту перевірки, полягає у наступному:
1 - ТОВ Дена Метал Україна не надано обґрунтованих пояснень, документів на підтвердження про використання в господарській діяльності списаних по бухгалтерському обліку сировини та матеріалів (Дт 23 Кт 20), зокрема: виробничі та матеріальні звіти щодо списання матеріалів на виробництво, норми витрат сировини та матеріалів на виробництво одиниці готової продукції, калькуляцій по кожному виду готової продукції, норм виходу готової продукції, інші документи, що підтверджують використання запасів у господарській діяльності підприємства, про що складено відповідні акти від 23.05.2023 № 940/09-19-07-03/32882217, від 01.06.2023 № 1004/09-19-07-03/32882217. Таким чином, не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2023 року в загальній сумі 464272,72 грн. (2321363,59 грн. х 20%) на суми запасів, списання яких не підтверджене первинними документами (документами, які б підтверджували їх використання в господарській діяльності підприємства), чим порушено пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 189.1 ст. 189, ст. 198.5 ст.198 ПК України (розділ 3.1 акта перевірки сторінки 13-14);
Суд зазначає, що дійсно в матеріалах справи наявна скарга ТОВ Дена Метал Україна на податкове повідомлення-рішення форми В4 від 01.06.2023 року №005348/0703. Проте, позивачем не надано суду жодного доказу того, що податкове повідомлення-рішення форми В4 від 01.06.2023 року №005348/0703, за результатом оскарження в адміністративному чи судовому порядку, було скасовано.
Натомість суд наголошує, що оскарження податкового повідомлення-рішення лише тимчасово, на час оскарження, зупиняє обов`язок платника податків сплачувати визначене у ньому грошове зобов`язання, однак не свідчить про його протиправність.
Стосовно висновків перевірки в частині не надання документального підтвердження використання у господарській діяльності запасів у сумі 2321363,59 грн та нарахування податкового зобов`язання з ПДВ у сумі 464272,72 грн.
Як визначено в акті перевірки, ТОВ Дена Метал Україна не надано обґрунтованих пояснень, документів на підтвердження про використання в господарській діяльності списаних по бухгалтерському обліку сировини та матеріалів (Дт 23 Кт 20), зокрема: виробничі та матеріальні звіти щодо списання матеріалів на виробництво, норми витрат сировини та матеріалів на виробництво одиниці готової продукції, калькуляцій по кожному виду готової продукції, норм виходу готової продукції, інші документи, що підтверджують використання запасів у господарській діяльності підприємства, про що складено відповідні акти від 23.05.2023 № 940/09-19-07-03/32882217, від 01.06.2023 № 1004/09-19-07-03/32882217. Таким чином, не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2023 року в загальній сумі 464272,72 грн (2321363,59 грн. х 20%) на суми запасів, списання яких не підтверджене первинними документами (документами, які б підтверджували їх використання в господарській діяльності підприємства), чим порушено пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 189.1 ст. 189, ст. 198.5 ст.198 ПК (розділ 3.1 акта перевірки сторінки 13-14).
Судом досліджено надані позивачем первинні документи, які, як наголошує представник позивача, свідчать про дійсність використання в господарській діяльності списаних по бухгалтерському обліку сировини та матеріалів.
Так, з аналізу первинних документів видно, що підприємством списано матеріалів у виробництво на суму 2321363,59 грн (в бухгалтерському обліку ці операції відображені проведеннями Дт 23 Кт 201, 205, 207, 209 згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291) згідно накладних від 30.03.2023 року №КА-0000003 на суму переданих матеріалів 2313506,59 грн. та від 31.03.2023 року №КА-0000004 на суму 7857,00 грн.
За даними оборотно-сальдової відомості за березень 2023 року, аналізу відомостей рахунку 26 Готова продукція за березень 2023 року, судом визначено, що по рахунку 26 за період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року ТОВ Дена Метал Україна оприбутковано готової продукції на суму 5107563,55 грн.
Оприбуткування готової продукції з виробництва оформлено відомостями прийняття на склад готової продукції, які наявні у матеріалах справи.
Однак, ТОВ Дена Метал Україна не підтверджено належними первинними документами, що саме така кількість переданих матеріалів, згідно накладних на передачу матеріалів у виробництво від 30.03.2023 року №КА-0000003 на суму 2313506,59 грн та від 31.03.2023 року №КА-0000004 на суму 7857,00 грн, була достатньою та безпосередньо використана для виготовлення саме такої відображеної кількості готової продукції на суму 5107563,55 грн.
Варто відмітити, що будь-які документи (у тому числі накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством, а для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Для підтвердження факту здійснення господарської операції, та як наслідок, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість, необхідним є підтвердженням первинними документами руху активів у процесі здійснення господарської операції та понесенням, у зв`язку із цим, відповідних витрат.
На переконання суду, у спірних правовідносинах, накладні про передачу матеріалів у виробництво, а також наявні у матеріалах справи акти списання та відомості прийняття на склад готової продукції, не надають повного підтвердження самого процесу виробництва, більше того, за відсутності норм витрат матеріалів і сировини та актів виробництва, не підтверджують кількості використаної сировини і матеріалів у виробництві.
Варто наголосити, що у виробничій діяльності нормуванню належать усі види сировини та матеріалів. Нормування витрат матеріалів і сировини при виготовленні продукції дозволяє визначити їх потребу для виготовлення продукції.
На сьогодні в Україні діє ГОСТ 14.322-83 Нормування витрат матеріалів, у якому наведено загальні положення щодо встановлення норм.
Відповідно до положень ГОСТ 14.322-83 Нормування витрат матеріалів, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам 09.02.1983 №713, нормативи витрат - максимально допустима планова кількість сировини, матеріалів на виробництво одиниці продукції (роботи) установленої якості в планованих умовах виробництва. У складі норм витрат матеріалу слід враховувати: корисну витрату матеріалу; технологічні відходи, обумовлені встановленою технологією виробництва; втрати матеріалів. До втрат матеріалів слід відносити кількість матеріалу, що безповоротно втрачається в процесі виготовлення виробу.
Нормативи - це поелементні складові норм, що характеризують: питому витрату сировини або матеріалів на одиницю маси, площі, об`єму, довжини при виконанні виробничих процесів та розміри технологічних відходів і втрат сировини і матеріалів по видах виробничих процесів. Нормативи вимірюються в натуральних одиницях або у відсотках. Нормативи відходів і втрат сировини і матеріалів у виробництві по видах виробництв можуть бути: міжгалузевими (наприклад, для групи галузей машинобудування); галузевими; заводськими.
Суд констатує, що оскільки чинним законодавством України не визначені конкретні органи, на які покладено обов`язок розробки та затвердження норм втрат сировини і матеріалів у виробництві полімерних виробів, то такі норми вводяться в дію на підприємстві будь-яким розпорядчим документом керівника чи іншої уповноваженої на це особи.
Посилання представника позивача на Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, при визначенні виробничої собівартості продукції без відповідного оформлення належних первинних документів, не підтверджує списання матеріалів та сировини для випуску готової продукції.
У даному випадку окрім наказу від 31.12.2014 року №53-В Про організацію бухгалтерського обліку й облікову політику підприємства, ТОВ Дена Метал Україна не надано жодного доказу введення в дію на Товаристві будь-яким розпорядчим документом норм витрат матеріалів і сировини, аналіз яких відобразив би те, що саме така кількість переданих матеріалів, згідно накладних на передачу матеріалів у виробництво від 30.03.2023 року №КА-0000003 на суму 2313506,59 грн та від 31.03.2023 року №КА-0000004 на суму 7857,00 грн, була використана для виготовлення саме такої відображеної кількості готової продукції на суму 5107563,55 грн.
Тому, за наявних матеріалів, суд вважає, що перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) цілком обґрунтовано встановлено його заниження на суму 464273 грн, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації, оскільки було занижено показник у рядку 4.1 (колонка Б) Декларації на 464273 грн, внаслідок порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14. п.189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 267748 грн, то суд зазначає, що у даному випадку презюмується правомірність застосування таких санкцій, оскільки судом встановлено, що визначені висновками перевірки допущення позивачем порушення законодавства дійсно мали місце.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем у цій справі доведено суду правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, натомість позивач не довів суду його протиправність.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволденні позову слід відмовити з підстав, викладених у його мотивувальній частині.
Щодо судових витрат суд зазначає, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не стягуються.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Дена Метал Україна до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.

Рішення складене в повному обсязі 22 вересня 2023 р.