Справа № 560/10828/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 вересня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.03.2023 № 04 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди з 04.01.2001 по 28.02.2023 в управлінні праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради та призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 29.03.2023 в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках від 29.03.2023 № 01-09/898 та від 29.03.2023 № 01-09/899, виданих управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши довідки встановленої форми про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, а саме: від 29.03.2023 № 01-09/898 та від 29.03.2023 №01-09/899, видані управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради.

Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.03.2023 №04 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби.

Крім того, не враховано період роботи з 04.01.2001 по 28.02.2023 (дата звільнення) в управлінні праці та соціального захисту населення Шепетіської міської ради.

Ухвалою суду від 21.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.03.2023 №04 позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-VI на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". Підставою відмови у переведенні позивача на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" є відсутність 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016.

У відзиві також заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

З урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, характеру спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі суд приходить до висновку про відсутність підстав для проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області також подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що станом на 01.05.2016 позивач не мала 20 років стажу державної служби та не перебувала на посадах, передбачених ст.25 Закону №3723, відтак не дотримано вимоги пунктів 10,12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889. Крім того, відповідно до статті 3 Закону №889 його дія не поширюється, зокрема, на посадових осіб органів місцевого самоврядування. До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, не зараховано період роботи в органах місцевого самоврядування, зокрема з 04.01.2001 по 01.05.2016.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 08.08.2022 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.03.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням довідок про заробітну плату від 29.03.2023 №01-09-898, №01-09-899, виданих управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.03.2023 року №04 позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону №889, згідно заяви від 29.03.2023 у зв`язку з відсутністю правових підстав.

У рішенні зазначено, що час роботи в органах в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 до 04 липня 2001 року, тобто на дату набрання чинності Законом України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Розглянувши документи надані для перерахунку пенсії встановлено, що ОСОБА_1 на 01.05.2016 має 11 років 4 місяці 2 дні стажу державної служби (02.03.1990 по 03.07.2001), отже право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» відсутнє.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 09.06.2023 повідомило позивача про прийняте рішення. Також вказало про те, що підстави для врахування періоду роботи після 04.07.2001 (дата набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування») в органах місцевого самоврядування до спеціального стажу для визначення права на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» відсутні. Оскільки на 01.05.2016 заявник не працював на посаді державного службовця і у заявника відсутні 20 років роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, рішенням від 30.03.2023 відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 15.07.1993 по 28.02.2023 позивач безперервно працювала на посадах в органах місцевого самоврядування (управлінні праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради), про що свідчать записи в трудовій книжці №№ 13-27, при цьому після 04.07.2001:

- продовжувала працювати на посаді спеціаліста по призначенню соціальної допомоги І категорії (призначена 30.12.2000 на підставі наказу №152 від 30.12.2000 р.);

- з 09.10.2001 переведена спеціалістом по контролю за призначенням та виплатою пенсій (наказ №138 від 08.10.2001 р.);

- 01.09.2002 переведена на посаду головного спеціаліста по контролю за правильністю призначення і виплати пенсій (наказ №172 від 05.09.2002 р.);

- 01.10.2002 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування;

- 01.07.2005 переведена головним спеціалістом відділу контролю за правильністю призначення і виплати пенсій (наказ №109 від 01.07.2005 р.);

- 03.01.2006 переведена головним спеціалістом по контролю за правильністю призначення і виплати пенсій відділу з питань праці та соціально-трудових відносин (наказ №2 від 03.01.2006 р.);

- 05.06.2014 переведена головним спеціалістом по контролю за правильністю призначення і виплати пенсій відділу юридичної підтримки та кадрово-правової роботи (наказ №24 від 05.06.2014 р.)

- 28.02.2023 звільнена у зв`язку з скороченням чисельності по штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №9-к від 27.02.2023 р.)

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок №283).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно з п. 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі Закон №2493-ІІІ), в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

У пункті 4 частини 2 статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Таким чином, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року по справі №735/939/17.

Враховуючи наведене, періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 09.06.2023 повідомило позивача, що до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідної категорій державної служби зараховано період з 02.03.1990 по 03.07.2001, тобто до 04.07.2001 (про це ж вказується і в оскаржуваному рішенні). Позивач в позовній заяві помилково вказує вимогу про зарахування до стажу періоду роботи, починаючи з 04.01.2001, оскільки такий стаж перестав рахуватись з 04.07.2001.

Отже, стаж з 04.07.2001 по 28.02.2023 також зараховується до спеціального стажу для визначення права на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу»

Тому пенсійний орган помилково вказує про те, що станом на 01.05.2016 позивач не працював на посаді державного службовця.

Отже, стаж позивача на державній службі станом на 01.05.2016 складає понад 10 років.

Стосовно інших позовних вимог, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Згідно п.10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.

У позивача (враховуючи відомості трудової книжки та призначення пенсії за віком) наявний необхідний вік та страховий стаж, передбачений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, оскільки стаж державної служби позивача на день набрання чинності Законом №889-VIII становить більше 10 років (фактично - понад 20 років), на позивача поширюється дія пункту 10 Прикінцевих і перехідних положень вказаного Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Доводи відповідача про те, що позивач працювала на посаді органу місцевого самоврядування, яка не належать до посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, є безпідставними, з огляду на вищенаведені висновки.

Отже, з урахуванням того, що позивач має стаж на посаді державної служби понад 10 років, та враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року позивач працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з чим оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є протиправними.

Щодо вимоги позивача здійснити виплату пенсії державного службовця з 29.03.2023, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII звернувся до пенсійного органу 29.03.2023, нарахування та виплата такої пенсії повинно проводитись саме з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 29.03.2023.

Також суд звертає увагу на те, що за змістом рішення Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по зразковій справі №822/524/18 належним способом захисту прав позивача в таких типових справах є зобов`язання пенсійного органу призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у відповідній довідці.

Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування та виплату позивачу з 29.03.2023 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII в розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках управління праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, з урахуванням виплачених сум.

Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн., тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (яке приймало оскаржуване рішення).

Представник позивача подав клопотання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає, що дана справа не є справою значної складності, тому розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зазначає, що при вирішенні питання про стягнення правничої допомоги має бути враховано принцип співмірності. Позовна заява є типовою та не потребує складних правових досліджень.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно абз.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Отже, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах 1 та 3 статті 139 КАС України. Разом із тим, у частині 9 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.1-2 ч.1 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 02.06.2023;

- копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 02.06.2023

- копію акту приймання-передачі грошових коштів згідно Додатку 1 до Договору про надання правової допомоги від 02.06.2023, згідно якого позивач передав грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

- копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від02.06.2023;

- довідку №121-кв/з23 від 19.06.2023.

Представником позивача долучено акт приймання-переадчі наданих послуг за договором від 02.06.2023, згідно якого виконавець надав клієнту наступні послуги:

1. Надання правової консультації (0,5 год) - 200 грн;

2. Ознайомлення із документами наданими клієнтом та узгодження правової позиції - (0.5 год) - 300 грн;

3. Підготовка та складання позовної заяви з додатками до неї (3 год.) 3500,00 грн.

Водночас, суд враховує, що предмет спору в цій справі стосується одного епізоду спірних правовідносин.

При цьому предмет спору відноситься до справ незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До позовної заяви адвокатом додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 та від 03 червня 2022 року по справі № 640/18492/18 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою та п`ятою статті 134, а також частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу у 4000 грн. є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є сума 2000 грн.

Таким чином, на користь позивача згідно ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області необхідно стягнути судові витрати в загальному розмірі 3073,60 грн., з них: судовий збір в сумі 1073,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.03.2023 № 04.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 04.07.2001 по 28.02.2023 в управлінні праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII з 29.03.2023 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 29.03.2023 №01-09-898, №01-09-899, виданих управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 вересня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29001 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б,Запоріжжя,Запорізька область,69005 , код ЄДРПОУ - 20490012)

Головуючий суддя Д.А. Божук