Справа № 160/18003/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання вимоги протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-115009-17/61 від 06.11.2019 року про сплату ОСОБА_2 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20 206,11 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів відносно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), скасувавши запис-підприємець, припинити подальше нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
24.07.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 без руху та запропоновано позивачу надати до суду уточнену позовну заяву, яка буде відповідати вимогам статті 160 КАС України та в якій буде зазначено код ЄДРПОУ відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (для суду та для сторін, що будуть брати у участь у справі); докази, з яких можливо встановити фактичний день обізнаності позивача про існування оскаржуваної вимоги; у випадку пропуску строку звернення до суду із позовною заявою надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-115009-17/61 від 06.11.2019 року про сплату ОСОБА_2 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20 206,11 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів відносно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), скасувавши запис-підприємець, припинити подальше нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що позивач є недієздатною особою, яка отримує соціальну допомогу, а отже позивач звільняється від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також представник позивача наголошує, що позивачем не подавалось до відповідача заяви про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі зазначеного просить суд задовольнити позовні вимоги.
09.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
23.08.2023 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач з 02.06.2011 року по 23.12.2019 року перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець та був платником єдиного внеску. За позивачем в ІКП обліковуються нарахування по сплаті ЄСВ у загальній сумі 26 206,14 грн. У зв`язку з вищезазначеним, відповідач просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що в інтегрованій картці платника ОСОБА_2 по коду бюджетної класифікації 71040000 обліковуються наступна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування:
- за 2017 рік 8 448,00 грн.;
- за 2018 рік 9 828,72 грн.;
- за І-ІІІ квартал 2019 рік 8 262,54 грн.
Всього 26 539,26 грн. (враховуючи переплату 333,12 грн. - 26 206,14 грн.).
20.09.2018 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська по справі №199/8784/17 заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, задоволено.
Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Встановлено над ОСОБА_2 опіку та призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_2 .
Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним два роки.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року по справі №199/8784/17 набрало законної сили 23.10.2018 року.

06.11.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_2 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-115009-17/61 на суму 26 206,14 грн.

22.07.2021 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська по справі №199/6384/20 клопотання ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , де заінтересована особа орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною задоволено повністю.

Продовжено строк дії рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2018 року, по справі №199/8784/17 (провадження №2-о/199/5/18) про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), встановлення над ОСОБА_2 опіки та призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_2 .

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська від 22.07.2021 року по справі №199/6384/20 набрало законної сили 30.08.2021 року.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Нормами Податкового кодексу України врегульовані відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства; нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З означеного випливає, що звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Суд зазначає, що умовою для звільнення від сплати за себе єдиного внеску є, зокрема, досягнення особою віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач станом на момент винесення оскаржуваної вимоги віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не досяг, а також з матеріалів справи не вбачається отримання позивачем пенсії або соціальної допомоги у зв`язку із досягненням такого віку.

Таким чином доводи представника позивача щодо звільнення позивача від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з отриманням позивачем соціальної допомоги не віднайшли правового відображення в матеріалах справи, а отже вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної вимоги.

Однак суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.65.10.1 п.65.10 ст.65 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі визнання фізичної особи недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно п.101.1 ст.101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Відповідно до пп.101.2.2 п.101.2 ст.101 Податкового кодексу України під терміном "безнадійний" розуміється: податковий борг фізичної особи, яка визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом.

Згідно пп.37.3.2 п.37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 40 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

З означеного випливає, що податковий обов`язок припиняється, зокрема, з моменту набрання законної сили рішенням суду при визнання даної особи недієздатною.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року по справі №199/8784/17 визнано недієздатним ОСОБА_2 , а вказане рішення суду набрало законної сили 23.10.2018 року.

Таким чином податковий обов`язок ОСОБА_2 припинено з 23.10.2018 року.

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що податковий борг позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виник:

- за 2017 рік 8 448,00 грн.;

- за 2018 рік 9 828,72 грн.;

- за І-ІІІ квартал 2019 рік 8 262,54 грн.

Всього 26 539,26 грн. (враховуючи переплату 333,12 грн. - 26 206,14 грн.).

Отже, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області протиправно нараховувався ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 23.10.2018 року.

Таким чином, з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 23.10.2018 року.

Щодо визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно п.2 ч.2 ст.12 Закону №2464-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час, зокрема, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує збір, ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску та виносить вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Так питання забезпечення збору та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи той факт, що податковий обов`язок позивача припинився 23.10.2018 року, а податковий борг виник з 01.01.2017 року, а також з огляду на те, що до повноважень суду не належать функції щодо обчислення збору та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску, а вказані повноваження є компетенцією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в даному випадку, суд доходить висновку про визнання протиправною та скасування вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-1115009-17/61 від 06.11.2019 року.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів відносно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), скасувавши запис-підприємець, та припинення подальшого нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.12.2019 року внесено запис №2077687 про припинення фізичною особи-підприємця ОСОБА_2 .

Таким чином з означеного випливає відсутність інформації щодо актуальності даних про здійснення ОСОБА_2 діяльності як фізична особа-підприємець.

Отже позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів відносно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), скасувавши запис-підприємець є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача припинити подальше нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає, що вказана вимога є безпідставною так як фактично заявлена на майбутнє, а отже вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання вимоги протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, враховуючи той факт, що вимоги, які не підлягають задоволенню, є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 1073,60 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Керуючись ст.9,73-77,139,241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання протиправно та скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 23.10.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-115009-17/61 від 06.11.2019 року про сплату ОСОБА_2 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26 206,14 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський