Справа № 440/18203/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кукоба О.О.

20 вересня 2023 р. Справа № 440/18203/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

22.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області, пенсійний орган) від 28.08.2021 року № 52;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області) призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з 19.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він досяг віку 55 років, має безперервний трудовий стаж понад 30 років, з якого понад 13 років - фактична зайнятість упродовж повного робочого дня у шкідливих та важких умовах за списком № 2, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VIII).

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що питання призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку урегульовано ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), у силу якої пенсія позивачу може бути призначена у разі наявності на дату звернення із заявою страхового стажу не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців - робота на пільгових умовах за списком № 2, тоді як у позивача така тривалість стажу документально не підтверджена. 19.08.2021 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 та надав наступні документи: трудову книжку АТ-VII від 26.07.1981 року; довідку про військову службу № 140 від 17.05.2018 року; диплом НОМЕР_1 від 30.06.1992 року; довідку про заробітну плату № 46 від 15.07.2005 року; трудові договори від 15.09.2009 року, 15.01.2014 року, 20.08.2015 року без номерів про роботу в м. Кутаісі (Грузія); довідки про доходи фізичної особи за 2012-2015 роки (м. сочі росія); довідку про доходи в ТОВ «Бурджі+з» від 15.05.2021 року за 2012-2014 роки (Грузія); довідку служби доходів № 21-11/41112 від 02.04.2021 року; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 45 від 15.07.2005 року, видану ВАТ Містобудівельний загін № 40 (м. сочі). До пільгового стажу не враховано період роботи з 15.07.1992 року по 30.12.2002 року згідно довідки № 45 від 15.07.2005 року, виданої ВАТ Містобудівельний загін № 40 (м. сочі), оскільки заявником не надано документів про проведення атестації робочих місць за період роботи з 15.07.1992 року по 30.12.2002 року. Крім того, довідка видана в 2005 році, відсутня інформація про ліквідацію підприємства без визначення правонаступника, відомості про оплату праці, що свідчить про недоведеність повної зайнятості на зазначеній роботі. До страхового стажу не враховані періоди роботи в ТОВ «Бурджі+3» (Грузія) з 15.09.2009 року по 27.04.2012 року, з 15.01.2014 року по 22.08.2014 року, з 20.08.2015 року, оскільки довідка від 15.05.2021 року видана ТОВ «Бурджі+3» (Грузія) та довідка служби доходів № 21-11/41112 від 02.04.2021 року не містить дані про сплату страхових внесків до Єдиного державного фонду соціального забезпечення і медичного страхування Республіки Грузія з розбивкою помісячно. Згідно поданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 07 місяців 11 днів, з якого пільговий стаж - 05 років 02 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Також, відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області, зазначив, що в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах: зайнятість повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України або їх номери, куди включаються ці періоди.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ПФУ в Львівській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що згідно наданих разом із заявою про призначення пенсії документів встановлено, що згідно наданих разом із заявою про призначення пенсії документів встановлено, що стаж позивача складає 23 роки 07 місяців 11 днів, з якого пільговий стаж - 05 років 02 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 28.08.2021 року № 52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області призначити ОСОБА_1 з 19.08.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, адже позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Крім того, суд зазначив, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у пункті 60 постанови від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Також, суд зазначив, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком визначено ГУПФ України в Луганській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Луганській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Аргументи, наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

19.08.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список № 2) (а.с. 80-82).

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області та прийнято рішення від 28.08.2021 №52, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на недостатність страхового стажу, визначеного п.п. 2 п. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV (а.с. 84-85).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

За правилами частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону «Про недержавне пенсійне забезпечення», законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, абзацом 2 п. 16 розділу XV «ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1788-XІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом «б» ст. 13 Закону № 1788-XІІ (у редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими й важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше як 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій.

Згідно із положеннями ст. 62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Уряд своєю постановою від 18.11.2005 року № 383 затвердив Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. «а», «б» ст. 13 та ст. 100 Закону №1788-XII.

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Зміст зазначених норм права свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на підземних роботах, а також на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.

Судом установлено, що 11.01.2019 року позивачу виповнилося 55 років.

Пенсійний орган обчислив стаж роботи ОСОБА_1 та визначив, що загальний страховий стаж роботи позивача на дату звернення із заявою (19.08.2021 року) про призначення пенсії становив 23 роки 07 місяців 11 днів, а спеціальний стаж роботи за списком № 2 - 05 років 02 місяці 12 днів.

Отже, позивач досяг необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах, а спірним у цій справі є наявність у позивача достатнього стажу (як загального, так і спеціального) для призначення пенсії.

Залученою до матеріалів справи копією розрахунку стажу (а.с. 86) підтверджено, що до стажу роботи позивача пенсійним органом зараховані такі періоди:

- з 21.07.1981 року до 28.04.1983 року - робота монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду у Мостобудівельному загоні № 40 (список №2);

- з 03.05.1983 року до 04.05.1985 року - строкова військова служба;

- з 03.06.1985 року до 04.11.1986року - робота монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду у Мостобудівельному загоні № 40 (список №2);

- з 01.09.1987 року до 19.06.1992 року - навчання у Полтавському інженерно-будівельному інституті;

- з 15.07.1992 року до 30.12.2002 року - робота у Мостобудівельному загоні № 40 майстром будівельних і монтажних робіт;

- періоди трудової діяльності з 08.07.2003 року до 31.12.2003 року, з 01.04.2006 року до 31.05.2007 року, з 01.06.2012 року до 31.12.2012 року, з 01.02.2013 року до 31.12.2013 року, з 01.10.2014 року до 31.12.2014 року, з 01.01.2015 року до 30.04.2015 року (робота за межами України, у Республіці Грузія та росії).

Разом з цим, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи з 15.09.2009 року до 27.04.2012 року, з 15.01.2014 року до 22.08.2014 року, з 20.08.2015 року у Республіці Грузія з огляду на відсутність даних про сплату страхових внесків до Єдиного державного фонду соціального забезпечення і медичного страхування Республіки Грузія.

Колегія суддів враховує, що ч. 3 ст. 1 Закону № 1788-XII передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території Республіки Грузії, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом Республіки Грузія про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, ратифікованої Законом України від 22.11.1995 року № 446/95-ВР та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Положеннями статей 3, 4 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Грузія про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, ратифікованої Законом України від 22.11.1995 року № 446/95-ВР передбачено, що при визначенні права на пенсію, зокрема на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Республіки Грузія, а також трудовий стаж, що визнається на території будь - якої зі Сторін. Потрібні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Частиною 2 ст. 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Зміст зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 року у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі № 555/2250/16-а та від 20.07.2020 року у справі № 174/421/17 (2-а/174/64/2017).

Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Позивач разом із заявою від 19.08.2021 року про призначення пенсії надав пенсійному органу копії трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с. 96-98), а також довідки служби доходів 41112-21-11-2-16 від 02.04.2021 року № 21-11/41112 про отримані доходи за 2015-2019 роки та утриманні податки і збори (а.с. 111), листа ТОВ "Бурджі+3" від 15.05.2021 року про нараховану заробітну плату і відповідно утримані платежі до фонду державної скарбниці за 2010, 2011, 2012, 2014 роки (а.с. 102-105).

Крім того, у базі централізованих інформаційних технологій ПФУ містяться трудові договори від 15.09.2009 року, 15.01.2014 року, 20.08.2015 року б/н про роботу в м. Кутаїсі (Грузія), підтвердженням чого є надання копій таких договорів разом з відзивом на позов (а.с. 119-130).

Таким чином, позивач разом із заявою від 19.08.2021 року надав пенсійному органу документи, що у своїй сукупності підтверджували його трудову діяльність у Республіці Грузія.

Відомості про утримання страхових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 наведені у довідці служби доходів 41112-21-11-2-16 від 02.04.2021 року № 21-11/41112 про отримані доходи за 2015-2019 роки та утриманні податки і збори (а.с. 111), листі ТОВ «Бурджі+3» від 15.05.2021 року про нараховану заробітну плату і відповідно утримані платежі до фонду державної скарбниці за 2010, 2011, 2012, 2014 роки, що додані позивачем до заяви від 19.08.2021 року про призначення пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, адже позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неврахування до загального страхового стажу позивача зазначених вище періодів трудової діяльності на території Республіки Грузія є безпідставним.

Окрім того, колегія суддів враховує, що позивач попередньо неодноразово звертався до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії.

Зокрема, за зверненням ОСОБА_1 від 21.02.2019 року пенсійним органом обчислено загальний страховий стаж позивача, що станом на 31.01.2019 становив 30 років 10 місяців 28 днів.

При цьому, як слідує зі змісту розрахунку стажу (а.с. 42), пенсійним органом враховано період трудової діяльності позивача на території Республіки Грузія з 15.09.2009 до 31.01.2019 загальною тривалістю 09 років 04 місяці 17 днів.

Стосовно наявності у позивача спеціального страхового стажу (робота за Списком № 2) колегія суддів врахував, що разом із заявою від 19.08.2021 року про призначення пенсії позивач надав копію довідки від 15.07.2005 року № 45, виданої ВАТ «Містобудівельний загін № 40», за змістом якої ОСОБА_1 працював на зазначеному підприємстві за фахом монтажника з монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій, майстра будівельних і монтажних робіт у періоди з 21.07.1981 року по 28.04.1983 року, з 03.06.1985 року по 04.11.1986 року та з 15.07.1992 року по 30.12.2002 року; загальний пільговий стаж становить 13 років 07 місяців 23 дні (а.с. 114).

Як слідує зі змісту розрахунку стажу (а.с. 86), періоди роботи позивача з 21.07.1981 року по 28.04.1983 року та з 03.06.1985 року по 04.11.1986 року враховані пенсійним органом як до загального, так і до спеціального стажу, тоді як період з 15.07.1992 року по 30.12.2002 року - лише до загального стажу.

Мотивуючи таке рішення пенсійний орган виходив з того, що позивач не надав відомості проведення атестації робочих місць у період з 15.07.1992 року по 30.12.2002 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що 19.02.2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 року у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17.03.2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 року у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 року у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, висновки пенсійного органу про відсутність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці є помилковими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спеціальний стаж роботи позивача за Списком № 2 становитиме 13 років 07 місяців 23 дні, що є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17, від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 11.07.2019 року у справі № 242/1484/17, від 31.03.2020 року у справі № 127/16245/17.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУПФ України в Луганській області від 28.08.2021 року № 52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах належить визнати протиправним та скасувати.

Крім того, колегія суддів враховує, що 30.03.2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що прийняв рішення за заявою позивача від 19.08.021 року про призначення пенсії є ГУ ПФУ в Луганській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 року у справі № 0640/4434/18 та від 12.09.2019 року у справі № 0640/4248/18.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено право суду вийти за межі позовних вимог, це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції у справі, а також виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрив елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на пенсію підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.

Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).

За наведених обставин, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, для повного захисту прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУПФ України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Інші доводи та заеречення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова