Справа № 520/16482/23
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 вересня 2023 року Справа № 520/16482/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат, Левун Олександр Федорович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі за текстом - ГУ НП в Харківській області, відповідач), в якому просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.07.2023:

1. Скасувати наказ ГУ НП в Харківській області №300 о/с вiд 07.07.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області.

2. Зобов`язати ГУ НП в Харківській області відновити на посаді начальника відділення поліції № 1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

3. Зобов`язати ГУ НП в Харківській області присвоїти позивачу чергове спеціальне звання підполковник поліції

4. Зобов`язати ГУ НП в Харківській області нарахувати та сплатити різницю грошового забезпечення за період з 11.03.2022 по 06.07.2023.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Харківської області на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Крім того до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 08.08.2023 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десяти календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

В подальшому, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 надано позивачу додатково термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що оспорюваний наказ ГУ НП у Харківській області №300 о/с вiд 07.07.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області, є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку, як і решта позовних вимог, які є похідними.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 28.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що наказом ГУ НП в Харківській області від 07.07.2023 № 300 о/с ОСОБА_1 переміщено на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУ НП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області. Переміщення відбулося на підставі ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію». Переміщення майора поліції ОСОБА_1 відбулося на підставі подання заступника начальника ГУ НП в Харківській області Болвінова С.П. від 06.07.2023. Фактичною підставою для переміщення послугувала відсутність в ІТТ № 3 (м. Вовчанськ) досвідчено керівника, який має великий досвід та навички роботи на керівних посадах та термінова необхідність заповнення вакантної посади (керівника ІТТ № 3) досвідченим офіцером, який би міг бути призначеним на цю посаду.

Представником позивача надано до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду відповідь на відзив від 29.08.2023, в якій підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

ГУ НП в Харківській області 10.03.2022 було видано наказ № 446 про призначення відносно заявника службового розслідування щодо неналежного виконання функціональних обов`язків та створено Дисциплінарну комісію у складі 3 осіб, а саме: голови комісії - заступника начальника УГІ ГУ НП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 та членів комісії: заступника начальника управління - начальника ВП УГІ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 та заступника начальника управління - начальника ВСР УГІ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 .

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 10.03.2022.

Висновок був затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області 10.03.2022.

Начальником ГУ НП в Харківській області 11.03.2022 було видано наказ № 186, яким до начальника відділення поліції № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 з відображених у Висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

ГУ НП в Харківській області 11.03.2022 було видано наказ № 140 о/с, яким на реалізацію наказу ГУ НП в Харківській області № 186 від 11.03.2022 ОСОБА_1 було звільнено з посади та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію переміщено на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області.

Судовим розглядом встановлено, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/6771/22 від 06.12.2022 вирішено, визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУ НП в Харківській області № 186 від 11.03.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУ НП в Харківській області» у вигляді зняття з займаної посади - начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Постановою Другого Апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023 постановлено - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 по справі №520/6771/22 - залишити без змін.

На виконання судових рішень 06.07.2023 ГУ НП в Харківській області видано наказ №299 о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області, з 11.03.2022.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 07.07.2023 № 300 о/с ОСОБА_1 переміщено на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУ НП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області.

Переміщення відбулося на підставі ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію». Переміщення майора поліції ОСОБА_1 відбулося на підставі подання заступника начальника ГУ НП в Харківській області Болвінова С.П. від 06.07.2023.

Як зазначено в правовій позиції відповідача фактичною підставою для переміщення послугувала відсутність в ІТТ № 3 (м. Вовчанськ) досвідченого керівника, який має великий досвід та навички роботи на керівних посадах та термінова необхідність заповнення вакантної посади (керівника ІТТ № 3) досвідченим офіцером, який би міг бути призначеним на цю посаду. Таким чином, в зв`язку із наявністю високих фахових ділових, професійних, особистих якостей майор поліції ОСОБА_1 був обраний керівництвом ГУ НП в Харківській області для заповнення вакантної посади начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУ НП в Харківській області.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно із ч. 3 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей (п. 8 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

В свою чергу ч. 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.12.2016 № 1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (надалі за текстом - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (в надалі за текстом - Перелік).

Розділом ІІ Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235).

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 встановлено, що перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим Наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що Закон України «Про Національну поліцію» не визначає поняття рівнозначна посада та понять переміщення на посаді та переведення на іншу посаду, які мають різну правову природу та особливості процедурного застосування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України встановлено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Тобто, переведення відрізняється від переміщення тим, що при переведенні працівнику доручається та ж сама або інша робота на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. Водночас, при переміщенні працівник залишається на тому ж підприємстві, в установі, організації, але на іншому робочому місці, в іншому структурному підрозділі у тій же місцевості.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що переміщення працівника на іншу посаду допускається лише за його згодою.

Проте, відповідачем не надано, до суду доказів надання позивачем згоди на переведення його на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не подавав рапорт на переміщення його на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області.

Доказів надходження інших пропозицій по переміщенню позивача на інші рівнозначні посади з ГУ НП в Харківській області відповідачем не надано.

Таким чином, наказом ГУ НП в Харківській області №300 о/с вiд 07.07.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області істотно змінені умови проходження служби позивача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ відповідача протиправний та прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи, що судовим розглядом встановлено, безпідставність переміщення позивача на іншу посаду без його згоди, то суд приходить до висновку про поновлення позивача на посаді начальника відділення поліції № 1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та сплатити різницю грошового забезпечення за період з 11.03.2022 по 06.07.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки суд вважає протиправним переміщення позивача на іншу посаду, то позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно переміщений.

За приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи неможливість встановлення розміру грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу за посадою начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області за період з 11.03.2022 по 21.09.2023 (дату ухвалення судового рішення в цій справі), що є найбільш "ефективним засобом правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно негайного виконання рішення суду в частині, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділення поліції № 1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області та в частині виплати грошового забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції № 1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області в межах суми стягнення за один місяць.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ НП в Харківській області присвоїти позивачу чергове спеціальне звання підполковник поліції суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.97; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання ГУ НП в Харківській області присвоїти позивачу чергове спеціальне звання підполковник поліції є дискреційними повноваження відповідача, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції у Харківської області на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а, отже, їх розподіл не здійснюється.

Водночас, суд зауважує, що вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. як майнова вимога та вимога щодо зобов`язання ГУНП у Харківської області присвоїти позивачу чергове спеціальне звання підполковник поліції є вимогою немайнового характеру та за які позивачем сплачено судовий збір, їх розподіл не здійснюється, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволені в даній частині позовних вимог.

Стосовно питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 35175 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзивах будь-яких зауважень щодо неспівмірності витрат зі складністю предмету спору відповідачем не зазначено, заперечень не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 35175 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №31 від 21.07.2022; додаткову угоду № 1 від 08.08.2023 до договору про надання правової допомоги №31 від 21.07.2022; акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 08.08.2023 відповідно до договору про надання правової допомоги №31 від 21.07.2022 ; детальний опис робіт (надання послуг) від 08.08.2023.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Згідно детального опису робіт (надання послуг) від 08.08.2023 вбачається, що «Виконавець» АБ «АК ЩИТ» в особі адвоката Левуна Олександра Федоровича, який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ № 2897, виданого Радою адвокатів Полтавської області 09 липня 2019 року та «Замовник» Петросян Артур Грантович з іншого боку далі разом Сторони, уклали цей опис робіт про надання юридичних послуг на підставі договору №31 про надання правової допомоги 12 липня 2022 року про таке: сторони погодили, що вартість послуг становить на основі мінімальних цін на роботу адвоката, відповідно до яких година роботи адвоката не може бути нижчою 0,25% мзп за годину на момент отримання послуги: Мінімальна заробітна плата складає на момент отримання послуги 6700 гривень, а тому вартість години роботи складає 1675 грн. Загалом витрачено годин - 21 год. та оплата робіт становить 35175 грн..

«Виконавцем» була виконана наступна робота за кількістю витраченого часу:

- здійснено пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ станом на момент отримання, проведено підготовку правової позиції по справі підготовка позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до неї, детальний аналіз - витрачено 18 годин;

- надання усних юридичних консультацій «Замовнику» у процесі витрачено - 2 години;

- підготовлено та направлено адвокатський запит - витрачено 1 годину.

Так, надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що здійснено пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ станом на момент отримання, проведено підготовку додатків до позовної заяви, детальний аналіз - охоплює здійснення підготовки позовної заяви.

Також, слід зазначити, що консультування клієнта; визначення законів та інших нормативно-правових актів, охоплює здійснення підготовки позовної заяви.

Отже, не переконання суду, надання консультації; визначення законів та інших нормативно-правових актів; складання акту прийому-передачі наданої правової допомоги, комплектування матеріалів позовної заяви, спрямування позовної заяви з додатками до суду не є наданням юридичної допомоги позивачу за якою останній звернувся.

Суд приймає до уваги позицію ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії". Так, ЕСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).".

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пп. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Зважаючи на незначну складність справи, часткове задоволення позовних вимог, а також предмет спору, суд приходить до переконання, що представник позивача не довів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу та його пропорційність відповідно до предмету спору.

Оскільки позивачем не дотримано вимоги ст. ст. 134, 139 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Беручи до уваги складність справи, часткове задоволення позовних вимог, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати наказ ГУ НП в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) №300 о/с вiд 07.07.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Зобов`язати ГУ НП в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошове забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області за період з 11.03.2022 по 21.09.2023.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) .

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області та в частині виплати грошового забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області в межах суми стягнення за один місяць, звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 21.09.2023.

Суддя Супрун Ю.О.