Справа № 178/715/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 178/715/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року (суддя Цаберябий Б.М.) в справі № 178/715/23 за позовом ОСОБА_1 до управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, поліцейської 2 роти 4 батальйону управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новікової Людмили Юріївни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП), поліцейської 2 роти 4 батальйону управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новікової Людмили Юріївни (далі поліцейська) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 00519943 від 18 лютого 2023 року за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову серії БАБ № 519943 від 18 лютого 2023 року, складену поліцейською 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Новіковою Л.Ю. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України; справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КпАП України провадженням закрите; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати: 1073 грн. судового збору за подання до суду адміністративної позовної заяви та 3000 грн. як витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач УПП просить скасувати постанову з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт звертає увагу, що постанова відповідає вимогам, встановленим для такого акту, постанова ухвалена в порядку, встановленому законодавством, вчинення позивачем правопорушення є доведеним. При цьому зауважує, що поліцейським надано право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення на місці вчинення правопорушення.

Також вважає, що витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, вартість цих послуг в розмірі 3 000 грн. є завищеною.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 лютого 2023 року поліцейською винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 519943, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно з постановою 18 лютого 2023 року о 10 год. 45 хв. у м. Дніпро автошлях М-30 (Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине (через м. Вінницю, м. Кропивницький )) 958 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, чим порушив п. 31.4.7 е) ПДР.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, проте зазначені докази по справі, які б підтверджували провину позивача, матеріали справи не підтверджуються, а відповідачами в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів передбачення конструкцією транспортного засобу грязезахисних фартухів і бризковиків, а також не надано доказів, яким чином відповідач встановив, що конструкція цього транспортного засобу передбачає наявність грязезахисних фартухів і бризковиків (посилання на ДСТУ тощо), та що зазначені грязезахисні фартухи і бризковики відсутні і, відповідно, встановлено наявність складу адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції зазначено, що в постанові відсутні посилання на докази, на підставі яких відповідачем встановлювались суть і обставини правопорушення та які стали підставою для прийняття рішення про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а будь-які докази з фіксацією правопорушення відповідачем при оформлені постанови не долучені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції послався на приписи частини першої статті 139 КАС України.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою серії БАБ № 519943 від 18 лютого 2023 року, прийнятою інспектором роти № 2 батальйону № 4 управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новіковою Л.Ю., застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

За змістом постанови 18 лютого 2023 року о 10 годині 45 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутня передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, чим порушив п. 31.4.7 е) Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Постанова не містить відомостей про здійснення фіксування події правопорушення, відомостей про пристрій, на якій здійснювався запис, як й посилання на будь-які інші докази.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі Правила дорожнього руху) встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

За змістом пункту 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Крім того, підпунктом 31.4.7 пункту 31.4 Правил дорожнього руху передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики (абзац е)).

Пунктом 31.6 Правил дорожнього руху, крім того, визначено, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю;

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів;

в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма;

г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Відтак, відсутність передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою не є тією обставиною, яка зумовлює заборону експлуатації транспортного засобу або заборону подальшого руху транспортного засобу.

Враховуючи, що адміністративна відповідальність за частиною першою статті 121 КУпАП в контексті спірних правовідносин настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, суд доходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 31.4.7 е) Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що оскаржена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про здійснення будь-якого фіксування події правопорушення, а також про те, що до постанови додається відеозапис.

Відповідачем не подано суду будь-яких доказів, які б дозволяли вважати доведеним вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

Таким чином, в порушення вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не надано належних та достатніх доказів правомірності свого рішення.

Відтак, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Стосовно доводів апелянта, що заявлені до стягнення витрати не є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складністю справи й ціною позову, суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Судом встановлено, що факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач доводить договором про надання професійної правничої допомоги № 13 від 10 березня 2023 року, квитанцією про сплату витрат на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Факт надання професійної правничої допомоги підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України встановлено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.

Відтак, зважаючи на доведеність факту надання позивачу професійної правничої допомоги в межах цієї справи в сумі, стягнутої судом першої інстанції, недоведеність та власне не спростування відповідачем неспімірності розміру таких витрат зі складністю справи, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на їх підготовку, ціною позову спростовані приведеними вище висновками суду.

Аргументи відповідача на недоведеність саме позивачем обґрунтованості розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу суперечать приписам діючого законодавства, адже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті 134 КАС), якою в цьому випадку й є суб`єкт владних повноважень відповідач, яким, в свою чергу, не доведено неспівмірності або необґрунтованості таких витрат.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в справі № 178/715/23 залишити без задоволення.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в справі № 178/715/23 за позовом ОСОБА_1 до управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, поліцейської 2 роти 4 батальйону управлення патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новікової Людмили Юріївни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 20 вересня 2023 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко