Справа № 440/10499/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Супрун Є.Б.

20 вересня 2023 р. Справа № 440/10499/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

06.12.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, пенсійний орган) від 13.10.2022 року № 93 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області) зарахувати до її страхового стажу періоди роботи у Ялинцівській неповній середній школі, яка перейменована у Ялинцівську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів, з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року та у 8-ій Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року відповідно до заяви від 06.10.2022 року, для здійснення призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) та здійснити виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.10.2022 року вона звернулась до територіального органу ПФУ та надала заяву щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за списком № 2 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV. Однак рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 93 від 13.10.2022 року у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах за списком № 2 та недосягненням пенсійного віку, передбаченого чинним законодавством.

Також, позивач зазначає, що на час виникнення спірних відносин Закон України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, для жінок після досягнення віку 50 років.

Крім того, позивач зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні органи.

Також, позивач зазначила, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на її користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 5850 грн.

У відзивах на адміністративний позов відповідачі ГУ ПФУ в Полтавській області та ГУ ПФУ в Донецькій області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначають, що 06.10.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Вік заявниці на дату звернення становив 51 рік 02 місяці. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 35 років 03 місяці 15 днів, стаж роботи за списком № 2 становить 09 років 01 місяць 11 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 21.08.1990 року серії НОМЕР_1 з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року, оскільки дата підстави на звільнення записана некоректно (відсутній рік). До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи згідно довідки про пільговий характер робіт від 19.09.2022 року № 746 з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року, оскільки до заяви не надано витягів з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до п. 10 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 «Про затвердження порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Відомості про проведену атестацію робочих місць за умовами праці від 09.10.2000 року № 343 вперше відсутні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2023 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 13.10.2022 року № 93.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні щодо наявності у неї такого права в силу пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та про зарахування до спеціального (пільгового) трудового стажу позивача періоду роботи у 8-ій Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 частину витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 1323,20 грн. та частину обґрунтованої суми витрат на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Правила означених законів містять розбіжність відносно вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та 55 років за п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Також суд зазначив, що перевагу у спірних правовідносинах слід віддати саме тому закону, який у застосуванні є найбільш сприятливим для позивача, а саме - така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року, виходячи з принципу правої визначеності, як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

З приводу відсутності даних щодо проведення атестації робочого місця у період з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, суд зазначає, що відсутність доказів щодо проведення атестації робочих місць, а так само непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, суд зазначив, що посада телефоніста передбачена в розділі 23100000 XXIX «Зв`язок» постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, якою затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах та постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, якою затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи відсутність чітких відомостей щодо дати підстави на звільнення (рік) позивача з Ялинцівської неповної середньої школи у трудовій книжці, наданій до територіального органу Пенсійного фонду України, а також неподання позивачем уточнюючої довідки задля усунення сумнівів ГУПФ в Донецькій області щодо роботи позивача на посаді вчителя початкових класів Ялинцівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня за період з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року, підстав для зарахування спірного періоду роботи ОСОБА_1 до страхового суд не знайшов.

Крім того, з метою ефективного відновлення прав позивача суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУПФ у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні щодо наявності у неї такого права в силу п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та про зарахування до спеціального (пільгового) трудового стажу позивача періоду роботи у 8-ій Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року.

Також, оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, та з урахуванням обставин часткового задоволення позову, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 900 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Аргументи, наведені пенсійним органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, станом на 06.10.2022 року їй виповнилось повних 51 рік.

06.10.2022 року позивачка звернулася до УПФ України у м. Кременчуці Полтавської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список № 2) (а.с. 54-55).

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Донецькій області та прийнято рішення від 13.10.2022 року № 93, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Разом з цим вік заявниці на дату звернення становить 51 рік 02 місяці. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж на дату звернення становить 35 років 03 місяці 15 днів, стаж роботи за Списком № 2 становить 09 років 01 місяць 11 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи згідно із записами трудової книжки від 21.08.1990 року серії НОМЕР_2 з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року, оскільки дата підстави на звільнення записана некоректно (відсутній рік). До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи згідно з довідкою про пільговий характер робіт від 19.09.2022 року № 746 з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року, оскільки до заяви не надано витягів з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до пункту 10 наказу Міністерства праці та соціальної політики Україні від 18.11.2005 року № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Відомості про проведену атестацію робочих місць за умовами праці від 09.10.2000 року № 343 вперше відсутні (а.с. 52).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Ключовим питанням у цій справі є вимога позивача щодо виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

09.07.2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03.10.2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … 8) водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне:

«Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Таким чином, застосовуючи вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду до спірних правовідносин, відмова ГУ ПФ України в Донецькій області в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення до відповідача досягла 51 рік, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 02.06.2023 року у справі № 160/13468/20.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку № 637.

Як зазначено у тексті спірного рішення ГУПФ в Донецькій області, аналіз наданих документів показує, що пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 09 років 01 місяць 11 днів, оскільки до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно довідки про пільговий характер робіт від 19.09.2022 року № 746 з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року, оскільки до заяви не додано витягів з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до пункту 10 Наказу Міністерства праці та соціальної політики Україні від 18.11.2005 року № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Відомості про проведену атестацію робочих місць за умовами праці від 09.10.2000 року № 343 вперше відсутні.

Так, позивач разом із заявою про призначення пенсії надавав пенсійному органу копію трудової книжки від 21.08.1990 року НОМЕР_1 (а.с. 56-58).

Дослідивши залучену до матеріалів справи копію трудової книжки, суд встановив, що у ній у хронологічному порядку містяться записи про трудову діяльність ОСОБА_1 із зазначенням дати прийняття на роботу 22.11.1993року ученицею телефоністки 3 класу до Кременчуцької дистанції сигналізації та зв`язку, 01.02.1994 року присвоєний 3 клас телефоніста, 01.05.2002 року переведена телефоністом міжміського зв`язку 2 класу, 01.07.2020 року змінено назву посади на оператор електрозв`язку 2 класу, 31.05.2012 року Кременчуцька дистанція сигналізації та зв`язку Південної залізниці перейменована на відокремлений підрозділ «Кременчуцька дистанція сигналізації та зв`язку» державного підприємства «Південна залізниця».

Крім того до заяви від 06.10.2022 року про підтвердження зазначеного пільгового стажу позивачем надавалася довідка Регіональної філії «Південна залізниця» Виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція сигналізації та зв`язку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.09.2022 року № 746 (а.с. 65), за змістом якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день в 8-ій Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці і за період з 01.02.1994 року (наказ від 01.02.1994 року № 05) по 18.11.2009 року (наказ від 19.11.2009 року № 744) працювала з мікротелефонною гарнітурою на міжміських, замовних довідкових комутаторах на переговорних пунктах цілодобовою дією за професією телефоніст міжміського телефонного зв`язку, що передбачено Списком №2 розділ ХХІХ позиція 29 код КП 04734957. Підстава - Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (з 16.01.2003 року). За період з 01.02.1994 по 18.11.2009 року пільговий стаж складає 14 років 01 місяць 18 днів.

До заяви позивач також надала наказ Кременчуцької дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці від 09.10.2000 року № 343 «Про результати атестації робочих місць» (а.с. 60).

З приводу відсутності даних щодо проведення атестації робочого місця у період з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року, колегія суддів звертає увагу, що 19.02.2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 року у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17.03.2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 року у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 року у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, висновки пенсійного органу про відсутність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці є помилковими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така підстава для відмови позивачу у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_1 до пільгового як відсутність даних щодо проведення атестації робочого місця є незаконною.

Крім того, посада телефоніста передбачена в розділі 23100000 XXIX «Зв`язок» постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, якою затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах та постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, якою затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає протиправними висновки відповідача, сформульовані у спірному рішенні, та, відповідно, доведеність вимог позивача про необхідність зарахування до її пільгового стажу періоду роботи з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року за професією телефоніста у 8-ій Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку Південної залізниці з 01.02.1994 року по 08.10.2000 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.03.2023 року у справі № 360/4129/20.

Стосовно вимог позивачки щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи 23.09.1990 року по 31.08.1993 року на посаді вчителя початкових класів Ялинцівської неповної середньої школи, колегія суддів зазначає наступне.

ГУПФ в Донецькій області не зараховано до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки від 21.08.1990 року серії НОМЕР_2 з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року, оскільки дата підстави на звільнення записана некоректно (відсутній рік).

З аналізу змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.08.1990 року (екземпляр російською мовою), яку надавала позивачка до заяви від 06.10.2022 року про призначення пенсії, судом встановлено, що 22.09.1990 року ОСОБА_1 призначено вчителем початкових класів Ялинцівської неповної середньої школи згідно з наказом №50 від 22.09.1990 року (запис № 2). При цьому, дійсно як стверджував відповідач, згідно із записом № 3 позивача звільнено з посади вчителя початкових класів Ялинцівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня за власним бажанням згідно з наказом по Кременчуцькому райвно № 223 від 31.08.1993 року, по школі - наказ № 35 від 31.08., рік зрізано.

Разом з цим до матеріалів позовної заяви позивачка надала копію трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.08.1990 року заповнену українською мовою, згідно із записом № 3 якої вбачається, що позивачку звільнено з посади вчителя початкових класів Ялинцівської загальноосвітньої шкоди І-ІІ ступеня за власним бажанням згідно з наказом № 223 від 31.08.1993 року по Кременчуцькому райвно, а по школі - № 35 від 31.08.1993 року (а.с. 17-18).

При цьому доказів щодо спростування чи підтвердження того, що ОСОБА_1 надавала до територіального органу Пенсійного фонду України екземпляр трудової книжки саме українською мовою позивачка не надала.

Разом з тим, з метою уточнення інформації, зазначеної в трудовій книжці позивачка надала до позовної заяви довідку за підписом в.о. директора Ялинцівської гімназії Піщанської сільської ради Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 11.11.2022 року № 457 (а.с. 30), видану ОСОБА_2 про те, що вона дійсно працювала на посаді старшої піонервожатої у Ялинцівській неповній середній школі з 15.08.1990 року (наказ по школі № 33 від 15.08.1990 року). З 22.09.1990 року призначена вчителем початкових класів Ялинцівської неповної середньої школи (наказ по школі № 50 від 22.09.1990 року). Звільнена з посади вчителя початкових класів Ялинцівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня 31.08.1993 року (наказ по школі № 35 від 31.08.1993 року).

Проте, обставини зазначені у цій довідці, як і сама довідка, не були предметом аналізу ГУПФ в Донецькій області, оскільки документ за часом виданий пізніше (11.11.2022 року), ніж позивачка зверталася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (06.10.2022 року). Тому наведені у довідці обставини щодо роботи позивача у спірний період судом до уваги не приймаються.

Враховуючи відсутність чітких відомостей щодо дати підстави на звільнення (рік) позивача з Ялинцівської неповної середньої школи у трудовій книжці, наданій до територіального органу Пенсійного фонду України, а також неподання позивачем уточнюючої довідки задля усунення сумнівів ГУПФ в Донецькій області щодо роботи позивачки на посаді вчителя початкових класів Ялинцівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня за період з 23.09.1990 року по 31.08.1993 року, підстав для зарахування спірного періоду роботи ОСОБА_1 до страхового колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів враховує, що 30.03.2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що прийняв рішення за заявою позивачки від 06.10.2022 року про призначення пенсії є ГУ ПФУ в Донецькій області, то саме останній має повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору № 08112022 про надання правової допомоги від 08.11.2022 року (а.с. 33-34); акту про прийняття-передачі наданих правових послуг № 0112 від 01.12.2022 року(а.с. 37); рахунку № 01/12 від 01.12.2022 року (а.с. 38); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат від 01.12.2022 року (а.с. 39); ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2022 року серії ВІ № 1113124 (а.с. 35), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.07.2020 року серії ПТ № 3565 (а.с. 36).

Згідно з п. 3.2. договору про надання правової допомоги № 08112022 від 08.11.2022 року передбачено, що вартість послуг за даним договором складає одна година роботи адвоката 650 грн.

Як вбачається з акту прийняття-передачі наданих правових послуг б/н від 01.12.2022 року, адвокат з 08.11.2022 року по 01.12.2022 року надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги № 08112022 від 08.11.2022 року, а клієнт прийняв надані послуги, а саме:

1.1. зустріч з клієнтом в оговорений час: пояснення суті питань клієнта, що стосується визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, написання, роздруківка та підпис сторонами договору про надання правової допомоги, виписування ордеру на надання правової допомоги 2 год., що складає 1300 грн.;

1.2. ознайомлення з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 93 від 13.10.2022 року, складання переліку необхідних документів для оскарження рішення про відмову 2 год., що складає 1300 грн.;ї

1.3. підготовка, складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання вчинити певні дії, роздруківка позовної заяви разом з додатками в кількості трьох екземплярів, формування квитанції на сплату судового збору, відправка новою поштою позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду 5 год., що складає 3250 грн.

Загальна вартість послуг за період, вказаний в п. 1 Акту, становить 5850 грн.

Згідно із рахунком на оплату від 01.12.2022 року № 01/12 оплата за надання правової допомоги становить 5850 грн.

Відповідно до детального опису робіт від 01.12.2022 року: зустріч з клієнтом в оговорений час 45 хв. 487,50 грн.; пояснення суті питань клієнта, що стосується визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах 30 хв. 325 грн.; написання, роздруківка та підпис сторонами договору про надання правової допомоги, виписування ордеру на надання правової допомоги 30 хв. - 325 грн.; ознайомлення з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 93 від 13.10.2022 року 60 хв. 650 грн.; складання переліку необхідних документів для оскарження рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 93 від 13.10.2022 року 60 хв. 650 грн.; складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання вчинити певні дії 240 хв. 2600 грн.; роздруківка позовної заяви разом з додатками в кількості трьох екземплярів 30 хв. 325 грн.; формування квитанції на сплату судового збору, відправка новою поштою позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду 30 хв. 325 грн. Всього витрачено часу 540 хв. 5850 грн.

На виконання ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, представник відповідача у відзиві на позов заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що витрати за надання правничої допомоги були не співмірними зі складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Ураховуючи викладене вище, часткове задоволення вимог позову, фактичний обсяг виконаної роботи, а також те, що означена справа не відноситься до категорії справ значної складності, практика судів адміністративної юрисдикції у подібних правовідносинах є однозначною та численною, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумно обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 600 грн.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова