Справа № 761/119/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/119/23 Суддя (судді) першої інстанції: Волошина В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 21 грудня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , винесену на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 19664 від 13 грудня 2022 року та акту фактичної перевірки №41375/26/15/07/ НОМЕР_1 від 25 листопада 2022 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року адміністративний позов задоволено:

- постанову Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 21 грудня 2022 р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000,0 грн. - скасовано.

- провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови від 21 грудня 2022 р. закрито.

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 470,0 (п`ять тисяч чотириста сімдесят) грн.; судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що відповідачем в межах своєї компетенції дотримано усіх вимог, щодо притягнення Головного бухгалтера TOB ОТК «Європлюс» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у межах, встановлених чинним законодавством.

Крім того, апелянтом зазначено, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 вересня 2023 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Також, позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, в якій позивач просить розглянути заяву про розподіл судових витрат, які вона понесла у зв`язку з переглядом рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року у справі №761/119/23 в суді апеляційної інстанції у розмірі 5470,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу адвоката).

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 25 листопада 2022 року відповідачем проведено фактичну перевірку ТОВ «Європлюс», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 22-Б. За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 25 листопада 2022 року №41375/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004550).

Згідно акту перевірки від 25 листопада 2022 року №41375/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004550) вбачається, що перевіркою встановлено, що в порушення вимоги Постанови правління НБУ від 29 грудня 2017 р. №148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» ТОВ ОТК «Європлюс» через ПРРО № проведено розрахунок готівкою протягом одного дня по даному платіжному документу (фіскальний чек від 17 серпня 2022р.) на суму у розмірі більшу за 50 000,0 грн.

13 грудня 2022 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №19664 відносно головного бухгалтера ТОВ «Європлюс» ОСОБА_1 , згідно якого остання вчинила порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а саме: « здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму. Порушено вимоги п. 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (із змінами та доповненнями). Вказане порушення зафіксовано в акті перевірки від 25 листопада 2022р. №41375/26/15/07/ НОМЕР_1 (бланк 004550), відповідальність передбачене ст. 163-15 КУпАП».

На підставі протоколу 21 грудня 2022р відповідачем винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 163-15 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у частині 1 статті 38 КУпАП, а тому відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Також, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5470,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг та підлягають стягненню з відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1-2 статті 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення,- тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.17 №148, суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:

1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно;

2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Платежі понад установлені граничні суми проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою платіжного інструменту.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем складено акт фактичної перевірки від 25.11.2022 реєстраційний № 41375/26/15/07/ НОМЕР_1 , згідно з яким встановлено порушення суб`єктом господарювання вимог: п. 6 розділ ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.17 № 148, а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму через ПРРО.

На підставі акту 25.11.2022 р. відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 19664, яким зафіксовано склад адміністративного правопорушення щодо головного бухгалтера ТОВ ОТК «Європлюс» () ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про порушення останньою п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (із змінами та доповненнями).

На підставі протоколу та акту, 21.12.2022 р. в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Датій О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17 000,00 грн за порушення ч. 2 ст. 163-15 КУпАП.

Відповідно до ст. 234-2 КУпАП податкові органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам податкових органів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 38 КУпАП регламентовано, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто, приписами ст. 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як вбачається зі змісту ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

У свою чергу, норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення».

Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Проаналізувавши обставини справи та юридичний склад правопорушення, вчиненого позивачкою, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а саме: здійснення розрахунків готівковими коштами понад встановлені граничні суми розрахунків, протягом одного дня, одним платіжним документом, є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення не має триваючого характеру й завершується у момент здійснення розрахунку (17.08.2022).

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 158/286/17, постанові від 19 травня 2020 року у справі № 404/1794/16-а, постанові від 08.06.2021 у справі № 761/25397/16-а.

З огляду на те, що правопорушення, за яке притягнуто до адміністративної відповідальності позивачку, не носить характер триваючого, та на момент винесення оскаржуваної постанови (21.12.2022) закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності позивача, визначених у ч. 1 ст. 38 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє інші доводи апеляційної скарги по суті встановлених при перевірці порушень, оскільки останні не спростовують порушення контролюючим органом строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу та суми відповідних витрат в сумі 5470,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Приписи ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду до суду першої інстанції було надано: копію Договору від 05 грудня 2022р. про надання юридичних послуг; копію акту №2 від 01 лютого 2023р. про приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, копію квитанції ПриватБанку від 15 лютого 2023р. про оплату за юридичні послуги в сумі 5470,0 грн.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи, що спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача.

Щодо обґрунтованості витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на зміст, а також характер спірних правовідносин, враховуючи заперечення відповідача щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу, справедливим та співрозмірним є призначення компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 470 грн.

Колегією суддів враховується, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18.

За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням критеріїв обґрунтованості вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтований розмір витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Щодо заявленого представником позивача клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу на суму 5470,00 грн, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подано: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 05/22/12-ФО від 05.12.2022 року, Додатків №№ 1, 2 та Додаткової угоди № 1 до нього; копію витягу із Єдиного реєстру адвокатів України; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 7 від 05.09.2023.

Актом приймання-передачі наданих послуг № 7 від 05.09.2023 зафіксовано види наданих послуг та загальну вартість послуг відповідно до умов Договору про надання юридичних послуг № 05/22/12-ФО від 05.12.2022:

- вивчення, правовий аналіз матеріалів, надання правового висновку щодо обгрунтованості апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року у справі № 761/25826/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Детальний опис вартості та часу витраченого на надання цієї послуги - 1641 грн протягом 0,3 години;

- складення відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року у справі № 761/119/23. Детальний опис вартості та часу витраченого на надання цієї послуги - 3829 грн протягом 0,7 години.

Загальна кількість часу, яка була витрачена на виконання вказаних послуг становить 1 година, вартість яких складає 5470,00 грн. із розрахунку 5470,00 грн. за одну годину надання послуг.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 520/14230/19, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідач, як апелянт, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав, хоча позивач до заяви додав докази про доставку 12.09.2023 відповідачеві копії вказаного клопотання з додатками.

Дослідивши докази про надання правничої допомоги, подані позивачем, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача (апелянта) щодо зменшення стягнення таких витрат, колегія суддів дійшла висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5470,00 грн, за результатами розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг.

Отже, колегія суддів вважає, за необхідне стягнути розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5470,00 грн, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Колегія суддів також ураховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 470 (п`ять тисяч чотириста сімдесят) 00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 20.09.2023р.)