Справа № 320/14093/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьмишиної О.М.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної податкової служби у Київській області, що виразилась у невиконанні вимог законодавства в частині підготування висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного (податкового) року, в розмірі 2520,00 грн та подання такого висновку для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст. 43 Податкового кодексу України;

- зобов`язати Головне управління державної податкової служби у Київській області, згідно положень III розділу Порядку, затвердженого Наказом МФУ № 60 від 11.02.2019р., підготувати електронний висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені в розмірі 2520,00 грн та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному ст. 43 Податкового кодексу України;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій зазначив суму понесених ним витрат та суму ПДФО, яка згідно законодавства мала бути повернута. Проте, повернення частини податку, сплаченого ним протягом 2018 року, не проведено, що свідчить про порушення п. 179.8 ст. 179 ПК України. Таким чином, бездіяльність відповідача полягає в неповерненні частини податку, сплаченого ним протягом 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження.

05.10.2022, під № 43475 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 липня 2023 року № 690/0/15-23, ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2023 року, вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді ОСОБА_2.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 320/14093/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 20.09.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у 2018 році ОСОБА_1 вступив до Національного університету біоресурсів і природокористування України на спеціальність - агрономія, що підтверджується Договором № ДВ (Агро)-180156(8) від 15.08.2018.

24 липня 2018 року позивач оплатив вартість навчання за 1 семестр, згідно договору, в сумі 7000,00грн., що підтверджується дублікатом квитанції про оплату навчання від 24.07.2018 № 0.0..1.

По закінченню календарного року, позивачем, 01 лютого 2019 року через електронний кабінет платника, була подана податкова декларація про майновий стані доходи за 2018 рік. В декларації позивач зазначив суму понесених ним витрат та суму ПДФО, яка згідно законодавства мала бути повернута на відкритий розрахунковий рахунок в установі банку із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

16 квітня 2019 року позивачем направлено скаргу на ім`я керівника ГУ ДФС у Київській області, а 13 травня 2019 року позивачем був отриманий акт № 004517/10-36-5006 від 03.05.2019 про результати камеральної перевірки, в якому зазначено «порушення п.п. 166.2.1 ПКУ».

У подальшому, 06 червня 2019 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2019 про застосування штрафної санкції в сумі 2520,00 грн.

У зв`язку з неповерненням частини сплаченого ПДФО згідно поданої декларації та порушенням п. 179.8 ст. 179 ПК України працівниками ГУ ДПС у Київській області, позивачем 23 листопада 2019 року направлена скарга до ДПС України на дії працівників ГУ ДПС у Київській області.

16 грудня 2019 року позивачем отримано рішення про залишення скарги без розгляду.

На даний час повернення частини податку, сплаченого позивачем протягом 2018 року не проведено, що і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- підставою для відмови у поверненні надміру сплачених сум грошового зобов`язання є лише наявність у платника податкового боргу;

- враховуючи те, що положеннями Порядку № 60 передбачено право платника щодо подання до вищезазначеної заяви копії платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету, суд вважав безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача на неподання зазначених копій платіжних документів, як на підставу відсутності правових підстав для вчинення дій щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків;

- необхідною обставиною для повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється контролюючими органами, є факт формування податковим органом висновку про повернення надмірно сплачених сум податку;

- судом встановлено, що позивачем подано до податкового органу декларацію про майновий стан доходу за 2018 рік. В матеріалах справи наявні докази оплати вартості навчання;

- суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність податковим органом відсутності у позивача права щодо повернення надміру сплачених: податку на доходи фізичних осіб в сумі 2520,00 грн., що свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у підготовці та поданні висновку про повернення позивачу зазначених коштів.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, ні до податкової декларації, ні до заяви про повернення коштів, позивачем не було додано документи, що підтверджують відповідні витрати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до норм п. п. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. п. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України. Пунктом 43.1 цієї статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2. статті 43 Податкового кодексу України).

Відповідно до приписів п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Згідно з п. 3.4 ст. 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку, на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до пунктів 43.5 та 43.6 статті 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Відповідно до підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК України, платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

За приписами підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України, підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Колегія суддів звертає увагу на те, що за п. п. 166.2.2 п. 166.2 ст. 166 ПК України, оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Пунктом 166.3 статті 166 ПК України, визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Тож, з наведеного слідує, що позивач при поданні декларації та включення до неї податкової знижки мав надати квитанцію/платіжне доручення про сплату за навчання (копію, а оригінал зберігати в себе), проте цього не зробив, як і не надав до заяви від 15.04.2019 (а.с. 13), проте договір про № ДВ(Агро)-18015б/3/ від 15.08.2018 та дублікат квитанції від 24.07.2018 було додано лише до позовної заяви (а.с. 4-6).

Позивач, у силу положень підпункту 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 ПК України, має право на отримання податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу за наслідками звітного податкового року, водночас, приписами підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України, визначено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

За змістом п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що понесені саме платником податку витрати, зокрема, які визначені у підпункті 166.3.3. пункту 166.3 статті 166 ПК України, та які мають бути підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, тобто які мають містити інформацію саме щодо такого платника, можуть включатися до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року.

Отже, податковим законодавством чітко визначено підстави, в результаті наявності яких особа має право на податкову знижку.

Законодавець чітко визначив обставини, в результаті наявності яких особа має право на податкову знижку, а саме: документально підтверджена сума витрат платника податку - резидента, здійснена ним протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених ПК України.

Також, обов`язковою умовою для підтвердження декларантом понесених витрат для цілей здобуття освіти, відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України, для включення до складу податкової знижки має не лише документ, що засвідчує факт сплати грошового зобов`язання (квитанція, платіжне доручення, фіскальний чек тощо), але і правову підставу понесення таким декларантом, зокрема договір.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем подано до податкового органу декларацію про майновий стан доходу за 2018 рік, а в матеріалах справи наявні докази оплати вартості навчання, тому, дійшов висновку про недоведеність податковим органом відсутності у позивача права щодо повернення надміру сплачених: податку на доходи фізичних осіб в сумі 2520,00 грн, оскільки докази оплати послуг за навчання не було надано до податкового органу, а лише разом із позовною заявою.

Також, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем хоча б реквізитів платіжного документа, які можливо було б встановтии та перевірити на підтвердження зазначених у поданій декларації даних щодо навчання та оплти послуг для застосування податкової знижки.

Колегія суддів не приймає посилання сторони позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що ПК України в редакції на дату подання декларації не містить вимог, що позивач повинен був надсилати будь-які документи в ДПІ для підтвердження підстав повернення частини ПДФО, а у відповідності до п. п. 166.2.2, на позивача покладено обов`язок лише зберігати підтверджуючі витрати документи в межах строку давності, позаяк, приписи п. п. 166.2.1 вимагають підтвердження відповідними платіжними та розрахунковими документами фактично здійснених протягом звітного податкового року платником податку витрат, а норми п. п. 166.2.2, доповнюють, що саме оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, тож, при поданні декларації позивач мав надати відповідачу документи в копіях, а оригінали мав зберігати.

При цьому, правомірність/неправомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 03.06.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 2520 грн, не є предметом розгляду даного спору, позаяк, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

На переконання колегії суддів, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції під час розгляду даного спору було неповно з`ясовано всі обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді О.М. Кузьмишина

Я.М. Василенко