Справа № 160/10651/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
18.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач простить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу, відповідно до Списку робіт і професій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 і відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, період навчання в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя Дніпропетровської області з 01.09.1995 року по 18.06.1998 року за професією машиніст крану металургійного виробництва та період роботи у відкритому акціонерному товаристві Нікопольський Південнотрубний завод з 24.06.1998 року по 30.06.2000 року на посаді машиніста крану металургійного виробництва, включаючи період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в квітні 2021 року остання звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. 10.06.2021 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було винесено відповідне рішення за № 16, в якому вказувалось про те, що в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме, - не зазначено про роботу заявниці в шкідливих умовах повний робочий день. Разом з цим, для підтвердження даних трудової книжки щодо стажу роботи в шкідливих умовах, відповідно до вимог законодавства, позивачем було надано відповідачу архівні довідки з місця роботи, що були ним розглянуті та перевірені. Однак, за наслідками розгляду зазначених документів, комісією було складено рішення про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку, періоду роботи з 24.06.1998 року по 30.06.2000 року. Підставами для неврахування означеного періоду трудового стажу значилось: У розрахункових відомостях по нарахуванню заробітної плати кількість відпрацьованих днів та суми нарахувань не вказані, у вересні 1998 року нараховані виплати по лікарняному (декрет). Після навчання факт роботи заявниці не підтверджується. Тож, 02.11.2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Й, 18.11.2022 року позивачем було отримано відмову в призначенні пенсії за результатами її звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. З тексту відмови убачається, що відповідач керувався рішенням комісії від 10.06.2021 року, а тому підставою для відмови зазначено, що Згідно з дипломом від 19.06.1998 року серії НОМЕР_1 позивач навчалася в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя за професією машиніст крану металургійного виробництва з 01.09.1995 року по 18.06.1998 року. Означений період зараховано до загального страхового стажу, оскільки після закінчення навчання позивач працювала в ПАТ Нікопольський південнотрубний завод з 24.06.1998 року по 30.06.2000 року на посаді, що не підтверджує право на призначення пенсії відповідно до пункту 3 статті 114 Закону № 1058. Позивач стверджує, що всі записи у її трудовій книжці є правильними, чіткими, зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємства, на підставі яких мене було призначено, переведено і звільнено з займаних посад. Крім того, позивачем були подані всі можливі та необхідні докази, якими беззаперечно та достовірно підтверджується період навчання в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя Дніпропетровської області з 01.09.1995 року по 18.06.1998 року та період роботи в відкритому акціонерному товаристві Нікопольський Південнотрубний завод з 24.06.1998 року по 30.06.2000 року, включаючи період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що в сумі, згідно даних в особистому кабінеті Пенсійного фонду складає 4 роки 9 місяців 25 днів, а повний розмір становить 25 років 15 днів. Означені обставини прямо вказують на безпідставність та необґрунтованість дій відповідача, що зумовили до неврахування ним вищевказаних періодів до пільгового стажу за Списком робіт і професій, що затверджений Постановою КМУ від 31.03.1994 року № 202 і відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та призвели до позбавлення мене права на отримання пенсії на пільгових умовах.
16.08.2023 року від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. ОСОБА_1 вже зверталася до управління з питання пенсійного забезпечення в квітні та червні 2021 року та на підставі яких було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, відтак позивачем пропущено строк на звернення до суду, клопотань про його поновлення подано не було. Позивач 02.11.2022 року зверталася до управління з питання пенсійного забезпечення, дане звернення було розглянуто відповідно до Закону України Про звернення громадян, ОСОБА_1 було повідомлено про наступне. Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахті рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 (далі Список робіт і професій № 202), мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Пільгова пенсія - це пенсія яка виплачується за рахунок коштів підприємства після отримання результатів атестації робочих місяць за умовами праці та довідок виданих цими ж підприємствами про пільговий характер роботи. Механізм призначення таких пенсій визначено в Порядку №937 Призначення пенсій за рахунок коштів підприємств та організацій окремим категоріям працівників за результатами атестації робочих місць за умовами праці", даний порядок визначає механізм призначення пенсій окремим категоріям працівників, які за результатами атестації робочих місць працюють (працювали) в умовах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пільгові пенсії можуть призначатися за рахунок коштів підприємств та організацій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівникам, що працюють (працювали) на виробництвах, роботах, за професіями і на посадах, не передбачених списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92р. №442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. Також, однією із складових для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в шкідливих умовах, є зайнятість працівника повний робочий день в умовах, що дають право на пенсію на пільгових умовах. Отже, підставою для призначення пенсії незалежно від віку є не тільки наявність професії (посади )та виробництва в конкретному списку, а й підтвердження відповідних умов праці працівника за результатами атестації впродовж повного робочого дня (не менш ніж 80% установленої тривалості робочого дня). Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на таку пенсію. Відповідно до розділу V "Металургійне виробництво чорних та кольорових металів (рудопідготовка, збагачення, окускування, випал руд і нерудних копалин, коксохімічне виробництво, виробництво динасових виробів) Списку робіт і професій №202, право на пільгову пенсію згідно з статтею 114 Закону № 1058 поширюється, зокрема, на машиністів кранів металургійного виробництва. Відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 1058 за кожний повний рік роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Згідно наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 45 років 6 місяців 25 днів, в тому числі пільговий стаж відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058 за Списком робіт і професій № 202 20 років 2 місяці 21 день. В своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що період навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно - технічного навчання (у ремісничих, гірничо промислових школах і училищах, школах фабрично - заводського навчання та ін.) зараховується в стаж роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах (категорія стажу СП-1, СП-2 ) в межах стажу роботи, який надає право на пенсію на пільгових умовах, якщо за днем закінчення учбового закладу безпосередньо йшла пільгова робота. З цього приводу слід наголосити на те, що така процедура зарахування дійсно передбачена, але для пенсій на пільгових умовах по Списку №1 та Списку №2 (п.2 ст. 114 Закону 1058), якщо позивач хоче пенсію по Списку №1 чи Списку №2, то він не досяг пенсійного віку (50 чи 55 років). В даному випадку позивач просить пільгову пенсію, але незалежно від віку тобто відповідно до п. З ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де такий вид пенсії призначається працівникам, які були безпосередньо зайняті на відповідних роботах, що передбаченні п. З ст. 114 Закону 1058, інші періоди до цього виду пенсії не зараховується. Така ж правова позиція викладена в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/5231/21 від 04.08.2021 року. Відповідно до ст. 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту ... час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Згідно з дипломом від 19.06.1998 року серії НОМЕР_1 позивач навчалася в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя за професією машиніст крану металургійного виробництва з 01.09.1995 по 18.06.1998. Означений період зараховано до загального страхового стажу, оскільки після закінчення навчання ОСОБА_1 працювала в ПАТ "Нікопольський південнотрубний завод" з 24.06.1998 по 30.06.2000 на посаді, що не підтверджує право на призначення пенсії відповідно до пункту 3 статті 114 Закону № 1058. Таким чином розглянувши право позивача на пенсію згідно п. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , розглянувши всі можливі варіанти цієї статті в призначенні пенсії було відмовлено з тих підстав, що відсутній належний пільговий стаж. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло у спосіб прямо передбаченим законодавством, тобто порушень діючого законодавства, інструкцій, порядку з боку управління не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 23.05.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
13.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В період з 31.07.2023 року по 25.08.2023 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 13.08.2023 року припадає на вихідний день (неділя), а також перебування судді у відпустці, у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем 28.08.2023 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що в квітні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
10.06.2021 року, за результатами розгляду моєї заяви, комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - комісія або відповідач) було винесено відповідне рішення за № 16, в якому вказувалось про те, що в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме, - не зазначено про роботу заявниці в шкідливих умовах повний робочий день.
Однак, за наслідками розгляду зазначених документів, комісією було прийнято рішення про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку, періоду роботи з 24.06.1998 р. по 30.06.2000 р. Підставами для неврахування вищевказаного періоду трудового стажу значилось: «У розрахункових відомостях по нарахуванню заробітної плати кількість відпрацьованих днів та суми нарахувань не вказані, у вересні 1998 року нараховані виплати по лікарняному (декрет). Після навчання факт роботи заявниці не підтверджується.»
02.11.2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається, працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Відповідно до Постанови № 202 та частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» робота за вказані періоди зараховуються до стажу, необхідного до для отримання пенсії незалежно від віку.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1) вбачається, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових-умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано:

У довідці має бути вказано:

1. періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу;

2. професія або посада;

3. характер виконуваної роботи;

4. розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи;

5. первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Отже законодавством визначено, зокрема, кілька обов`язкових складових у своїй сукупності, які є підставою для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: наявність професій (посад) і виробництв у відповідному Списку; зайнятість працівника на цих роботах протягом повного робочого дня; зайнятість працівника на цих роботах не менше 25 років.

Відповідно до даних моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.06.1998 року загальний стаж роботи складає 45 років 6 місяців 25 днів, що також підтверджується відповідачем у своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії від 18 листопада 2022 року (див. додаток).

У період з 24.06.1998 р. по 30.06.2000 р. місцем роботи позивача значиться відкрите акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод».

Варто зазначити, що відповідно дане підприємство в процесі своєї діяльності неодноразово змінювало свою назву:

Нікопольський ордена Леніна Південнотрубний завод імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції, - відповідно до наказу Міністерства Чорної Металургії УРСР від 29 грудня 1972 року № 560;

Нікопольський державний Південнотрубний завод - відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради народних депутатів від 14 лютого 1992 року № 96/17;

Відкрите акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод» (скор. - ВАТ «НПТЗ»), - відповідно до наказу Фонду державного майна України від 09 червня 1998 року № 12-АТ;

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод» (скор. - ПАТ «НПТЗ»), - відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 27 травня 2011 року.

Отже, ПАТ «НПТЗ» став правонаступником усіх майнових прав та обов`язків, однак 21 квітня 2020 року дане підприємство було припинено, про що внесено відповідний запис № 9000354 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2020 р. справа № 904/8989/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Вказаний факт є безспірним, оскільки також підтверджуються відповідачем у рішенні комісії.

З огляду на вищевикладені обставини, у позивача не було можливості подати відповідачу уточнюючу довідку підприємства, відповідно до вимог п. 20 Порядку № 637, оскільки з 21.04.2020 р. воно значиться ліквідованим.

Відповідно, до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з правовим висновком, що був викладений у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року справа № 439/905/17: «законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.»

Відтак, з даних трудової книжки убачається наступне:

24.06.1998 «Принята в цех отделки геологоразведочных труб №6 машинистом крана металлургического производства 3 разряда. Распоряжение Е227 от 02.06.1998 г.»;

30.06.2000 «Звільнена з заводу згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України по переводу в ЗАО «Никопольский завод бесшовных труб «НикоТьюб». Расп. Е1800 от 30.06.2000».

Крім того, факт мого перебування на займаній посаді у спірний період підтверджується Архівною довідкою № 1951 від 08.07.2020 р., що була видана архівним відділом Нікопольської міської ради. (див. додаток)

Професія машиніст крану металургійного виробництва міститься у розділі V «Металургійне виробництво чорних та кольорових металів (рудопідготовка, збагачення, окускування, випал руд і нерудних копалин, коксохімічне виробництво, виробництво динасових виробів)», що значиться у Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (Далі - Список робіт і професій, що затверджений Постановою КМУ від 31 березня 1994 р. № 202).

Отже, професія «машиніст крану металургійного виробництва», що вказана у моїй трудовій книжці, входить до відповідного Списку робіт і професій Постанови КМУ № 202 і значиться як посада зі шкідливими умовами праці, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Для підтвердження зайнятості у спірні періоди, на вказаній посаді та протягом повного робочого дня, позивачем були подані відповідні архівні довідки, видані архівним відділом Нікопольської міської ради: архівна довідка № 1952 від 08.07.2020 р. про нарахування заробітної плати згідно первинної розрахункової відомості; архівна довідка № 1953 від 08.07.2020 р. про кількість відпрацьованих годин.

При аналізі даних трудової книжки та архівних довідок вбачається відсутність відомостей про роботу з неповним робочим днем.

Також, при розгляді даної справи, необхідно враховувати висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року справа № 473/3863/16:

«відомості про неповний робочий час та режим роботи обов`язково зазначаються в наказі про прийом на роботу. Тому враховуючи/ що накази про прийом на роботу та про переведення позивача не містять відомостей про неповний робочий час та режим роботи, вірним є висновок про те, що позивач працював повний робочий день у спірні періоди.»

Не менш важливим є вирішення питання, висвітлене в рішенні комісії, яке ґрунтувалося на тому, що «у розрахункових відомостях по нарахуванню заробітної плати кількість відпрацьованих днів та суми нарахувань не вказані, у вересні 1998 року нараховані виплати по лікарняному (декрет). Після навчання факт роботи заявниці не підтверджується. »

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача про виявлені недоліки в архівних довідках щодо даних про відпрацьовані дні та суми нарахувань не можуть спростовувати інформацію, що у них зазначена, оскільки вона підтверджена записами у трудовій книжці. До того ж, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести негативних наслідків таких порушень.

Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 де Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

До того ж, визначальним при вирішенні даної справи є висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справа № 615/139/17: «Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає за доцільне зазначити, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/1б-а та від 10 жовтня 2019 року у справі № 234/4585/17.»

В той же час, у вищевказаних архівних довідках міститься інформація про декретну відпустку, на яку посилався відповідач у своєму рішенні комісії і в відмові, чим фактично незаконно визначив окрему підставу для позбавлення мене пенси. З даного приводу варто зазначити наступне.

З 14 липня 1998 року (з часу народження дитини) по 10 червня 2001 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини серп НОМЕР_3 від 22 серпня 1998 року, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 107 від 16.11.2022 р. та вищезазначеними архівними довідками.

Згідно із ч. 2 ст. 181 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Вищезазначена правова позиція висловлена у подібних правовідносинах Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 року у справі №607/6447/17-3, від 16.05.2019 у справі № 607/15077/16-а та від 19.02.2020 року у справі №607/19152/15-а.

Крім того, не менш важливим є вирішення питання про підтвердження факту роботи після навчання, що цілком безпідставно та необґрунтовано заперечувалось відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» №103/98- ВР від 10.02.1998р. час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно із даними диплому кваліфікованого робітника серії НОМЕР_1 від 19.06.1998 р. № 153/98, вбачається, з 01.09.1995 р. по 18.06.1998 р. позивач навчалась у Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя Дніпропетровської області за професією машиніст крану металургійного виробництва та мені було присвоєно кваліфікацію машиніст крану металургійного виробництва третього розряду.

Крім того, аналогічні дані про період і місце навчання містяться в трудовій книжці, а також в ній наявна інформація про те, що «24.06.1998 року позивач була прийнята в цех обробки геологорозвідувальних труб №б машиністом крану металургійного виробництва 3розряду.».

Таким чином, з вищевказаних документів прямо установлено, що після закінчення професійно-технічного навчального закладу позивач протягом шести днів була зарахована на роботу за спеціальністю за набутою професією, а перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не перевищувала трьох місяців.

Отже, усі записи у трудовій книжці позивача є правильними, чіткими, зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємства, на підставі яких мене було призначено, переведено і звільнено з займаних посад. Крім того, позивачем були подані всі можливі та необхідні докази, якими беззаперечно та достовірно підтверджується період навчання в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя Дніпропетровської області з 01.09.1995 р. по 18.06.1998 р. та період роботи в Відкритому акціонерному товаристві «Нікопольський Південнотрубний завод» з 24.06.1998 р. по 30.06.2000 р., включаючи період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що в сумі, згідно даних в особистому кабінеті Пенсійного фонду складає 4 роки 9 місяців 25 днів, а повний розмір становить 25 років 15 днів.

Вищезазначені обставини прямо вказують на безпідставність та необґрунтованість дій відповідача, що зумовили до неврахування ним вищевказаних періодів до пільгового стажу за Списком робіт і професій, що затверджений Постановою КМУ від 31 березня 1994 р. № 202 і відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призвели до позбавлення мене права на отримання пенсії на пільгових умовах.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини г основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек, s.r.o. проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, а тому дії відповідача щодо відмови мені у призначенні пенсії не відповідають завданням і вимогам законодавства і Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Верховний Суд у своїй правовій позиції в постанові від 31 березня 2020 року справа № 127/16245/17 зазначив, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в рамках даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІХ пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

При цьому, суд зазначає, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 35245-27854/С-01/8-0400/22 від 18.11.2022 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за наслідками розгляду заяви від 02.11.2022 року.

Щодо доводів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про пропуск строку позивачем, то такі є безпідставними, оскільки листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 35245-27854/С-01/8-0400/22 від 18.11.2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а з позовом до суду позивач звернулася 18.05.2023 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Нормами частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні пенсії на пільгових умовах за наслідками розгляду заяви від 02.11.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу, відповідно до Списку робіт і професій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 і відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, період навчання в Професійно-технічному училищі № 34 м. Нікополя Дніпропетровської області з 01.09.1995 року по 18.06.1998 року за професією машиніст крану металургійного виробництва та період роботи у відкритому акціонерному товаристві Нікопольський Південнотрубний завод з 24.06.1998 року по 30.06.2000 року на посаді машиніста крану металургійного виробництва, включаючи період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник