Справа № 300/3832/23
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2023 р. справа № 300/3832/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області до Чернелицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Керівник Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області (далі також - позивач), 22.06.2023 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернелицької селищної ради (далі також - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Чернелицької селищної ради, яка полягає у не проведенні реєстрації права власності на адмінбудинок в АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Чернелицьку селищну раду вчинити дії щодо реєстрації права власності на адмінбудинок в с. Копачинці по вул. Січових Стрільців, 25.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у ході вивчення стану використання майна на території Чернелицької селищної ради було встановлено факт не оформлення Чернелицькою селищною радою права власності на майно, що знаходиться в межах її адміністративної території, що впливає на організацію його належного утримання та раціонального використання, і можуть призвести, у разі їх негайного не усунення, до настання тяжких наслідків зокрема, втрати цього нерухомого майна. Під час вивчення встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нежитловий будинок (адмінбудинок), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить територіальній громаді с. Копачинці в особі Копачинської сільської ради. Вказане свідоцтво зареєстровано Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації в реєстрову книжку від 17.10.2002 №15НФ під номером 98. Позивач звертає увагу, що згідно постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» №0807-IX від 17.07.2020 створено Коломийський район (з адміністративним центром у місті Коломия) у склад території якої входить Чернелицька селищна територіальна громада. Відповідно до рішення Чернелицької селищної ради №8-1/2020 від 19.11.2020 розпочато процедуру реорганізації Далешівської, Копачинецької, Кунисівсякої, Вільхівської, Корнівської сільських рад шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради. Згідно передавального акту від 26.01.2021 комісія з реорганізації та інвентаризації Далешівської, Копачинецької, Кунисівської, Вільхівської, Корнівської сільських рад Чернелицької селищної ради прийняла, шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради, як правонаступник майна, активи та зобов`язання Копачинецької сільської ради. Серед іншого згідно акту приймання-передачі основних засобів від 02.02.2021 Чернелицька селищна рада прийняла адмінбудинок. Згідно відповіді Чернелицької селищної ради №591 від 25.05.2023 питання щодо розроблення технічної документації по інвентаризації земельної ділянки на якій знаходиться нежитловий будинок (адмінбудинок), що розташований за адресою АДРЕСА_1 та виготовлення технічного паспорту на зазначену будівлю з подальшим занесенням в реєстр речових прав винесено на поточну сесію. Представник позивача наголошує , що Чернелицька селищна рада, всупереч вимог чинного законодавства по теперішній час, тобто понад 2 роки, не зареєструвала право власності на вказану будівлю. Зазначений об`єкти на даний час використовуються відповідачем без проведення державної реєстрації права власності чи користування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 39-40).
Вказана ухвала отримана відповідачем 05.07.2023, що підтверджується підписом про отримання за довіреністю на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 43).
Суд зазначає, що відповідачем не було надано у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
Коломийською окружною прокуратурою вивчено стан дотримання законодавства України щодо благоустрою населених пунктів на території Чернилицької селищної ради. Під час вивчення виявлено недоліки щодо факту не оформлення Чернилицькою селищною радою права власності на майно, що знаходиться в межах її адміністративної території, а саме на нежитловий будинок (адмінбудинок), що розташований за адресою: Городенківський район, с. Копачинці, вул. Січових Стрільців, 25, який належить територіальній громаді с. Копачинці в особі Копачинської сільської ради (а.с. 21-22).
Відповідно до рішення Чернелицької селищної ради №8-1/2020 від 19.11.2020 розпочато процедуру реорганізації Далешівської, Копачинецької, Кунисівсякої, Вільхівської, Корнівської сільських рад шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради (а.с. 24-26).
Згідно з передавальним актом від 26.01.2021 комісія з реорганізації та інвентаризації Далешівської, Копачинецької, Кунисівської, Вільхівської, Корнівської сільських рад Чернелицької селищної ради прийняла, шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради, як правонаступник майна, активи та зобов`язання Копачинецької сільської ради (а.с. 27) та відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 02.02.2021 Чернелицька селищна рада прийняла адмінбудинок, що розташований за адресою: с. Копачинці, вул. Січових Стрільців, 25 (а.с. 28-34).
Листом № 591 від 25.05.2023 Чернелицька селищна рада повідомила, що на поточну сесію (26.05.2023) винесено питання щодо розроблення технічної документації по інвентаризації земельної ділянки на якій знаходиться нежитловий будинок (адмінбудинок), що розташований за адресою: вул. Січових Стрільців, 25 с. Копачинці з подальшим оформленням права комунальної власності на цю земельну ділянку за Чернелицькою селищною радою. На цю ж сесію винесено питання щодо виготовлення технічного паспорту на зазначену вище будівлю з подальшим занесенням в Реєстр речових прав, як комунального майна Чернелицької селищної ради (а.с.23).
Представник позивача зазначає, що з боку Чернелицької селищної ради жодних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень не вжито.
У зв`язку з цим, з метою захисту інтересів держави, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-V1І «Про прокуратуру» та статтею 53 КАС України.
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі Закон № 185-V). Згідно статті 1 цього Закону управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Як зазначено у частині 1 статті 3 Закону № 185-V одним із об`єктів управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.
Як визначено частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.
При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.
З наведеного висновується, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.
За таких обставин у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових правовідносин, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту права власності. Отже, суд вважає наявні передбачені частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення Чернелицької селищної ради №8-1/2020 від 19.11.2020 розпочато процедуру реорганізації Далешівської, Копачинецької, Кунисівсякої, Вільхівської, Корнівської сільських рад шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради. Згідно передавального акту від 26.01.2021 комісія з реорганізації та інвентаризації Далешівської, Копачинецької, Кунисівської, Вільхівської, Корнівської сільських рад Чернелицької селищної ради прийняла, шляхом приєднання до Чернелицької селищної ради, як правонаступник майна, активи та зобов`язання Копачинецької сільської ради та відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 02.02.2021 Чернелицька селищна рада прийняла адмінбудинок, що розташований за адресою: с. Копачинці, вул. Січових Стрільців, 25.
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Комунальна власність одна з трьох форм власності, поряд з державною та приватною. Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. За своєю суттю комунальна власність є колективною.
У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Відповідно до пункту 31 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.
Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Так, частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій територіальної громади.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Також, нормами ч. 1 ст. ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним України кодексом віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 статті 5 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.
У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.
Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.
Суд встановив, що Чернелицька селищна рада, як власник, на поточну сесію винесла питання щодо розроблення технічної документації по інвентаризації земельної ділянки на якій знаходиться нежитловий будинок (адмінбудинок), що розташований за адресою АДРЕСА_1 з подальшим оформленням права комунальної власності на цю земельну ділянку за Чернелицькою селищною радою, а також на цю ж сесію винесено питання щодо виготовлення технічного паспорту на зазначену вище будівлю з подальшим занесенням в Реєстр речових прав, як комунального майна Чернелицької селищної ради, проте суд звертає увагу, що жодних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень з боку відповідача не вжито.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що Чернелицька селищна рада, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади. Крім того, без реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій якими порушуються інтереси територіальної громади.
З урахуванням викладеного, суд зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо забезпечення реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, а тому, вважає, за необхідне зобов`язати відповідача вжити заходів щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкти комунальної власності.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відносно розподілу судових витрат суд зазначає, що прокурор у даному випадку, звертаючись до суду з позовом, діяв як посадова особа органу державної влади, виступаючи в інтересах Держави Україна.
Відповідно до матеріалів справи підставою для звернення прокурора до суду слугувало не вчинення відповідачем дій щодо організації благоустрою населеного пункту, що прямо передбачено Законом №2807-IV.
Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Прокурор у даній справі є суб`єктом владних повноважень та виконує функції з представництва інтересів держави у суді, а тому суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів понесених витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то судові витрати до стягнення з відповідача не належать.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.