Справа № 500/2839/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2839/22 пров. № А/857/7496/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення судового рішення 11 год 03 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 21 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП) 503 195,38 грн податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (далі ПДФО).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 500/2839/22 позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що податкова заборгованість платників податків стягується органами державної податкової служби на підставі рішення суду. Відповідачем не сплачено податковий борг у сумі 503 195,38 грн. При цьому ФОП не спростував доводи ГУ ДПС, не надав доказів про сплату заборгованості, а тому позов слід задовольнити.

У поданій апеляційній скарзі ФОП просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ГУ ДПС.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Висновок суду про те, що з метою погашення податкового боргу ГУ ДПС була виставлена та надіслана на адресу ФОП податкова вимога форми «Ф» №0-1912 від 07 жовтня 2021 року, проте вжиті заходи не призвели до сплати податкового боргу платником податків не відповідає фактичним обставинам справи. Долучений до позовної заяви корінець рекомендованого повідомлення про вручення не є належним доказом надіслання (вручення) відповідачу вказаної податкової вимоги.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що контролюючим органом було допущено порушення вимог законодавства при розрахунку розміру пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ГУ ДПС підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ФОП у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скарги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ГУ ДПС відмовити.

Представники ГУ ДПС у ході апеляційного розгляду заперечили обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях. Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ФОП перебуває на податковому обліку у Підволочиській ДПІ Головного управління ДПС у Тернопільській області як платник податків.

Згідно з відомостями ГУ ДПС за ФОП рахується податковий борг перед бюджетами та державними цільовими фондами з ПДФО в загальній сумі 503 195,38 грн, з яких за основним платежем 189 690,00 грн, за штрафними санкціями 47685,00 грн, пеня 265 820,38 грн. Заборгованість виникла у зв`язку із несплатою узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих згідно з ППР №6 від 26 грудня 2017 року, винесеного на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі №876/10195/15, акта перевірки №525/17/ від 20 червня 2013 року, відповідно до яких було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на 238 425,00 грн (190 740,00 грн за податковими зобов`язаннями, 47685,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), однак з урахуванням наявної переплати у 450,00 грн заборгованість становить 237 375,00 грн.

Окрім того, контролюючим органом було нараховано пеню в сумі 265 820,38 грн з ПДФО на виявлені суми заниження податкових зобов`язань згідно з ППР №6 від 26 грудня 2017 року на суму 190 740,00 грн за період з 21 лютого 2012 року по 29 лютого 2020 року.

Зазначене ППР було оскаржене ФОП у судовому порядку і рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі № 819/315/18 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР Головного управління ДФС України у Тернопільській області (далі ГУ ДФС) від 26 грудня 2017 року № 6. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДФС від 16 січня 2018 року № 940-17. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ДФС щодо складання та надсилання ППР від 26 грудня 2017 року № 6 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ГУ ДФС на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №819/315/18 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2021 року касаційну скаргу ГУ ДФС було задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року скасовано у частині визнання протиправним та скасування ППР ГУ ДФС від 26 грудня 2017 року №6 і податкової вимоги ГУ ДФС від 16 січня 2018 року № 940-17 та у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено. У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року залишено без змін.

Так як ФОП не сплачено податковий борг у сумі 503 195,38 грн, ГУ ДПС 05 серпня 2022 року звернулося до суду з позовом про стягнення його у примусовому порядку.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Приписами підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Як передбачено у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із положеннями підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За правилами пунктів 56.1, 56.2, 56.12, 56.15, 56.18 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 57.3 статті 57 ПК встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з приписами пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК передбачено, що після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

У відповідності до пункту 95.1 статті 95 ПК контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пункту 95.2 статті 95 ПК стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до пункту 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Приписами пункту 102.4 статті 102 ПК встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як встановлено судом у ході апеляційного перегляду, ФОП фактично не заперечує наявності у нього податкового боргу, який виник після закінчення процедури оскарження ППР від 26 грудня 2017 року №6 ГУ ДФС постановою Верховного Суду від 30 липня 2021 року.

Разом із тим, відповідач заперечує право ГУ ДПС на звернення до суду з позовом, що розглядається, у зв`язку із відсутністю доказів надсилання йому податкової вимоги «Ф» №0-1912 від 07 жовтня 2021 року, а також додатково ставить під сумнів правомірність нарахування контролюючим органом пені по ПДФО на виявлені суми заниження податкових зобов`язань згідно з ППР №6 від 26 грудня 2017 року на суму 190 740,00 грн в сумі 265 820,38 грн за період з 21 лютого 2012 року по 29 грудня 2020 року.

На підтвердження надіслання податкової вимоги форми «Ф» №0-1912 від 07 жовтня 2021 року платнику податків ГУ ДПС долучило до позовної заяви копію корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.11)/

З оглянутого у судовому засіданні оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться у матеріалах справи, апеляційним судом встановлено, що така поштова кореспонденція була адресована « ОСОБА_1 » на адресу, яка вказана у матеріалах справи ( АДРЕСА_1 ) та відповідає інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказане поштове відправлення було подане на пошту (поштове відділення Чортків-1) 07 жовтня 2021 року (у день винесення податкової вимоги «Ф» №0-1912) та вручене 27 жовтня 2021 року особі з прізвищем « ОСОБА_2 ». Відправником зазначено Чортківська ОДПІ.

При оцінці вказаного доказу апеляційний суд погоджується із доводами контролюючого органу про те, що норми Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, не виключають можливості вручення кореспонденції іншій повнолітній особі за адресою, вказаною у такому поштовому відправленні.

Водночас апеляційний суд бере до уваги пояснення відповідача про те, що контролюючим органом у рекомендованому повідомленні при найменуванні відправника було допущено описку через те, що податкову вимогу №0-1912 від 07 жовтня 2021 року підписано начальником Чортківського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС ОСОБА_3 , місце роботи якого - приміщення Чортківської ДПІ (вул.Шевченка, 23, м.Чортків, Тернопільська область), а виконавець у ній зазначено: ОСОБА_4 , місце роботи - приміщення Чортківської ДПІ (вул.Шевченка, 23, м.Чортків, Тернопілська область).

На переконання апеляційного суду, сама лише наявність вказаної описки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не дає підстави для висновку про порушення контролюючим органом встановленого порядку вручення податкової вимоги та неможливості у зв`язку із цим звернутися до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Додатково про отримання ФОП податкової вимоги форми «Ф» №0-1912 від 07 жовтня 2021 року ГУ ДПС свідчить те, що правомірність винесення такої була ним оскаржена у судовому порядку (адміністративна справа №500/9525/21). При цьому позивачем не наведено будь-яких доказів на підтвердження того, що така вимога ним була отримана у порядку відмінному від того, на якому наполягає ГУ ДПС.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи ФОП у частині правомірності нарахування контролюючим органом пені на виявлені суми заниження податкових зобов`язань з ПДФО згідно з ППР №6 від 26 грудня 2017 року, оскільки відповідні його позовні вимоги були вирішені та відхилені судом у адміністративній справі №500/9525/21.

Відтак, на думку апеляційного суду, доводи, на які посилається скаржник, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 500/2839/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 20 вересня 2023 року.