Справа № 460/17128/21
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань прийняття звіту про виконання судового рішення
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Тарвердієвої К.Р.; позивач: не з`явився, представників відповідача: Маєвської О.М., Ковганича В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні звіт про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 по справі № 460/17128/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 16.05.2016; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/21 частково задоволено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 та, відповідно, змінено рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 по названій справі в частині мотивів щодо застосування базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, з урахуванням висновків, викладених у відповідній постанові.

19.07.2022 Рівненським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист щодо виконання рішення суду по справі № 460/17128/21 в частині про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 16.05.2016.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 28.07.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 460/17128/21.

08.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення суду від 21.03.2022 по справі № 460/17128/21 шляхом нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період служби, починаючи з 01.01.2008.

Листом від 20.01.2023 за № 137 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про неможливість виконання рішення суду по адміністративній справі № 460/17128/21, з огляду на відсутність в розпорядженні відповідача інформації про нарахування та виплату військовою частиною НОМЕР_2 індексації грошового забезпечення військовослужбовцям до січня 2014 року.

17.02.2023 позивач звернувся до суду із заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якій просить суд:

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/21, в якому зазначити дату виконання судових рішень, розмір нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.11.2015;

за наслідками розгляду звіту вирішити питання про накладення на командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до частин другої-четвертої статті 382 КАС України, за неналежне виконання рішення суду, штраф в розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023, в сумі 107 360,00 грн.

10.04.2023 до суду від відповідача надійшов лист від 10.04.2023 за № 459 про те, що згідно рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 № 39140, військова частина НОМЕР_2 з 01.01.2020 була зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до акту приймання-передачі документів від 21.04.2020 № 501/1040 та акту приймання-передачі документів від 05.04.2020 № 501/1390, документи, що підтверджують виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період з січня 2008 року по січень 2014 року, до військової частини НОМЕР_1 передані не були. Заборгованість за виплатами індексації грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 також не передавалась. За вищевказаними актами приймання-передачі, до військової частини НОМЕР_1 були передані роздавальні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період з 2011 року, проте, інформація щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в даних роздавальних відомостях відсутня. Відповідно до карток особових рахунків військовослужбовців, які були передані до військової частини НОМЕР_1 за військову частину НОМЕР_2 з січня 2014 року встановлено, що позивачу проводилися нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2015 року в сумі 6 839,06 грн з врахуванням базового місяця січня 2014 року - підвищення щомісячної додаткової грошової винагороди, та серпня 2014 року - підвищення надбавки за вислугу років.

З метою належного виконання рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції по справі № 460/17128/21 відповідачем було надіслано до військової частини НОМЕР_2 рапорт від 16.09.2022 № 36/855 з проханням надати інформацію щодо наявності (або передачі в архів, знищення) документів, що підтверджують виплату грошового забезпечення, в тому числі індексації грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період з 01.01.2008 до моменту передачі військової частини НОМЕР_2 на фінансування до військової частини НОМЕР_1 . На вказаний рапорт тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу - заступником командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була надана відповідь від 16.09.2022 за № 501/25/597, за змістом якої, роздавальні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період 1988 - 2010 років (фонд опис від 29.04.2014) передані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. Відомості, які не підлягали довготривалому зберіганню (на виплату індексації, одноразових видів грошового забезпечення тощо), знищені встановленим порядком. Військовою частиною НОМЕР_1 направлено запит від 03.02.2023 № 194 до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням надати відомості з архівних даних військової частини НОМЕР_2 , що підтверджують нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2013 ОСОБА_1 .

У свою чергу, Львівський територіальний архівний відділ Галузевого державного архіву Міністерства оборони України надав архівну довідку від 13.02.2023 №179_2/Ш-163/186, у якій відображено нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2008 року по грудень 2010 року. При цьому, у примітці названої архівної довідки міститься застереження про те, що в роздавальних відомостях на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період з січня 2008 по грудень 2010, які знаходяться на зберіганні у відділі, нарахування додаткових видів грошового забезпечення не відображено. Крім того, зазначено, що документи військової частини НОМЕР_2 з період з 2011 року на зберігання до відділу не надходили. Тому, враховуючи правові висновки, викладені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/21 стосовно зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів щодо застосування січня 2008 року як базового місяця при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.12.2015, та те, що інформація про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям НОМЕР_2 до січня 2014 року відсутня, а базовий місяць для розрахунку індексації судом не встановлений, у листі відповідач констатував, що він немає можливості виконати судові рішення по справі № 460/17128/21.

21.04.2023, за наслідками дослідження листа відповідача від 10.04.2023 за № 459 та долучених до нього доказів, суд дійшов висновку про те, що вони не підтверджують виконання судових рішень по справі № 460/17128/21 та, відповідно, повне відновлення порушених прав позивача, а тому в порядку письмового провадження судом постановлено ухвалу про встановлення відповідачу нового строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення.

23.06.2023 до суду надійшов лист відповідача від 23.06.2023 за № 754, у якому відповідач навів доводи щодо неможливості виконання рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції по справі № 460/17128/21, тотожні вказаним у листі від 10.04.2023 за № 459. Додатково відповідач зазначив, що листом від 11.05.2023 за № 0650140/15756-23 філія Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Рівному підтвердила проведення банком зарахування на ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2013, в тому числі сум індексації грошового забезпечення.

07.07.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання (заява), у якому повідомив, що жодної виплати індексації за період з січня 2008 року він не отримував, тобто судові рішення по справі № 460/17128/21 відповідачем не виконанні. З огляду на вказане, покликаючись на приписи частин другої-четвертої статті 382 КАС України, позивач просив вирішити питання про накладення на командира військової частини НОМЕР_1 штрафу за неналежне виконання рішення суду в розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

20.07.2023 ухвалою суду призначено судове засідання на 10.08.2023 з розгляду питання щодо можливості прийняття звіту відповідача про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі № 460/17128/21 або накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду.

31.07.2023 позивач подав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

02.08.2023 відповідач подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням уповноваженого представника у відпустці.

10.08.2023 ухвалою суду судове засідання по справі № 460/17128/21 відкладено на 05.09.2023.

21.08.2023 позивач подав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

05.09.2023 ухвалою суду, постановлено без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.09.2023, для подання представником відповідача документів, що належним чином посвідчують повноваження на представництво.

13.09.2023 до суду надійшов лист відповідача від 13.09.2023 за № 36/934, у якому останній повідомляє, що виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/21 військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 в сумі 331,31 грн. Базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2010 визначався на підставі архівної довідки на ОСОБА_1 , виданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а саме встановлено наступні базові місяці для нарахування індексації грошового забезпечення: січень 2008 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок підняття посадових окладів військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294; серпень 2008 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення вислуги років позивача; серпень 2010 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення вислуги років позивача; грудень 2010 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок підвищення премії позивача. Базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 визначався на підставі роздавальних відомостей переданих військовою частиною НОМЕР_2 . За вказаний період підвищення грошового забезпечення не відбулося, відповідно не змінювався і базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення. Базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 визначався на підставі особових карток, переданих військовою частиною НОМЕР_2 . Так, у названому періоді індексація нараховувалась та виплачувалась з врахуванням базового місяця січень 2014 року - підняття грошового забезпечення за рахунок збільшення виплати ЩДГВ, та базового місяця серпень 2014 року - присвоєння позивачу класної кваліфікації «майстер». Крім того, на запит відповідача філія Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Рівному листом від 11.05.2023 № 0650140/15756-23 підтвердила зарахування доходів на картковий рахунок позивача за період 01.01.2008 по 31.12.2013, в тому числі індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2010 по 25.01.2013 в сумі 4 235,64 грн. Оскільки, згідно чинного в той період законодавства, здійснювалось відрахування з нарахованих сум грошового забезпечення (в тому числі індексації) до пенсійного фонду у розмірі 2,6 %, то відповідно сума індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2010 по 25.01.2013 становить 4 348,71 грн. Також, згідно з особовими картками встановлено, що індексація грошового забезпечення виплачувалась ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 в сумі 6 839,06 грн. Відтак, ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2015, з урахуванням раніше виплачених коштів, в сумі 331,31 грн (відомість від 11.09.2023 № 380), з якої утримано військовий збір в розмірі 1,5 %, що становить 4,97 грн, та перераховано на картковий рахунок позивача в сумі 326,34 грн, відповідно до квитанції від 13.09.2023 № 13. Таким чином, відповідач стверджує, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/21 виконані ним в повному обсязі.

14.09.2023 позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув. Суд на підставі приписів частини четвертої статті 382 КАС України дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні 14.09.2023 надали пояснення, аналогічні вказаним у листі від 13.09.2023 за № 36/934, просили прийняти звіт про виконання судового рішення та відмовити в накладенні штрафу на командира військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши звіти відповідача, оформлені листами від 10.04.2023 за № 459, від 23.06.2023 за № 754 та від 13.09.2023 за № 36/934, та наведені у них доводи щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/2, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом була сформована стала судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14.08.2018 по справі № 826/4174/16, від 18.10.2018 по справі № 802/2135/17-а, від 22.01.2019 по справі № 813/142/16, від 11.11.2020 по справі № 191/1169/16-а від 18.05.2022 по справі № 140/279/21, від 01.06.2022 по справі № 640/25836/20 та від 27.07.2022 по справі № 540/606/20.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20.07.2004) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 Рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 Рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені вище висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020 по справі № 560/523/19, від 01.02.2022 по справі № 420/177/20 та від 18.05.2022 по справі № 140/279/21.

Також варто відзначити, що подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26.01.2021 по справі № 611/26/17, у якій суд касаційної інстанції вказав, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Більше того, суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Наведені вище висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 по справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 по справі № 611/26/17, від 07.02.2022 по справі № 200/3958/19-а.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої-третьої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування у зв`язку із невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Надаючи оцінку поданим відповідачем звітам про виконання судових рішень справі № 460/17128/21, суд враховує, що зі змісту заяви позивача про встановлення судового контролю за їх виконанням (вхідний № 27092/23 від 17.02.2023) слідує, що останній вказує на невиконання відповідачем таких судових рішень саме в частині нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.11.2015. Відтак, саме у зазначеній частині суд перевірятиме виконання військовою частиною судових рішень по справі № 460/17128/21.

Подані відповідачем до суду звіти про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/2, оформлені листами від 10.04.2023 за № 459 та від 23.06.2023 за № 754, суд не визнає прийнятними, оскільки вони не підтверджують виконання військовою частиною НОМЕР_1 відповідних судових рішень належним чином та у повному обсязі. Навпаки, у таких звітах відповідач стверджує про неможливість виконання судових рішень в адміністративній справі № 460/17128/21 щодо нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, покликаючись на відсутність в його розпорядженні первинних документів бухгалтерського обліку щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за певну частину спірного періоду, а також на те, що в судових рішення по справі № 460/17128/21 судами не встановлено базовий місяць для нарахування індексації.

Такі доводи військової частини НОМЕР_1 суд вважає хибними, оскільки, по-перше, строк зберігання документації щодо нарахування заробітної плати (в даному випадку, грошового забезпечення) становить 75 років і відповідач не позбавлений можливості звернутися до належної архівної установи для отримання відомостей про розміри виплаченого позивачу грошового забезпечення в спірний період; по-друге, у мотивувальній частині постанови від 07.07.2022 судом апеляційної інстанції чітко зазначено який саме місяць вважається базовим для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період до 01.12.2015.

Більше того, доводи щодо неможливості виконання судових рішень по справі № 460/17128/21 нівелюються самою військовою частиною НОМЕР_1 шляхом подання останнього звіту (лист від 13.09.2023 за № 36/934), у якому відповідач вказує інформацію про застосовані ним базові місяці для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, суми індексації виплачені позивачу в період проходження служби, а також додатково виплачені позивачу кошти індексації на виконання судових рішень.

В свою чергу, щодо звіту відповідача, оформленого листом від 13.09.2023 за № 36/934, то такий також не підтверджує виконання судових рішень по справі № 460/17128/23 у повному обсязі, з огляду на наступні мотиви.

Як вказано вище по тексту ухвали, згідно з листом відповідача від 13.09.2023 за № 36/934 базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2010 визначався на підставі архівної довідки на ОСОБА_1 , виданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, та встановлено наступні базові місяці для нарахування індексації грошового забезпечення: січень 2008 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок підняття посадових окладів військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294; серпень 2008 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення вислуги років позивача; серпень 2010 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення вислуги років позивача; грудень 2010 року - підвищення грошового забезпечення за рахунок підвищення премії позивача. Базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 визначався на підставі роздавальних відомостей переданих військовою частиною НОМЕР_2 . За вказаний період підвищення грошового забезпечення не відбулося, відповідно не змінювався і базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення. Базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 визначався на підставі особових карток, переданих військовою частиною НОМЕР_2 . Так, у названому періоді індексація нараховувалась та виплачувалась з врахуванням базового місяця січень 2014 року - підняття грошового забезпечення за рахунок збільшення виплати ЩДГВ, та базового місяця серпень 2014 року - присвоєння позивачу класної кваліфікації «майстер».

Доводи відповідача щодо встановлення вказаних вище базових місяців для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.11.2015 суд вважає лише частково вірними.

Так, в постанові від 07.07.2022 Восьмий апеляційний адміністративний суд вказав, що порівняльний аналіз правових норм про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення, зокрема до 01.12.2015, був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати (за рахунок будь-яких постійних складових зарплати чи грошового забезпечення).

Тому, суд погоджується з твердження відповідача про те, що встановлення позивачу з січня 2008 року збільшеного посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, було підставою для встановлення такого місяця базовим для нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в спірному періоді.

Також зі змісту архівної довідки від 13.02.2022 за № 179_2/Ш-163/186, виданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, (далі - архівна довідка № 179_2/Ш-163/186) слідує, що в серпні 2008 року відбулося збільшення розміру надбавки позивача за вислугу років з 302,50 грн до 363,00 грн, а в серпні 2010 року така надбавка збільшилася з 363,00 грн до 425,45 грн. Крім того, згідно з архівною довідкою № 179_2/Ш-163/186, в грудні 2010 року відбулося збільшення розміру премії позивача з 108,50 грн до 596,75 грн.

Відтак, суд погоджується і з доводами відповідача про те, що серпень 2008 року, серпень та грудень 2010 року є базовими місяцями для нарахування позивачу індексації доходів у спірному періоді.

Щодо твердження відповідача про застосування січня 2014 року як базового місяця при нарахуванні позивачу індексації за період з 01.01.2008 по 30.11.2015, то воно також є прийнятним, оскільки наявною в матеріалах справи копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2021 № 37/824 про розмір грошового забезпечення з 01.01.2011 по 16.05.2016 ОСОБА_1 , підтверджується встановлення позивачу з січня 2014 року нового додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 %.

Натомість, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що серпень 2014 року є базовим для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення в спірному періоді, оскільки, як вказує відповідач, згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_1 за 2014 рік, останньому в названому місяці присвоєно класну кваліфікацію «майстер».

По-перше, порівняльний аналіз відомостей графи 10 «НОУС, класність, робота з о/с, кваліф., категорія» картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2014 рік, так само як і графи 14 «Всього нараховано», не дає підстав для висновку про те, що в серпні 2014 відбулося збільшення розміру грошового забезпечення позивача чи окремих його складових.

По-друге, у разі застосування серпня 2014 року в якості базового місяця для нарахування позивачу індексації доходів, то в такому місяці розмір нарахованої індексації мав би дорівнювати нулю. Разом з тим, наявна у матеріалах справи копія картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2014 рік містить відомості про нарахування та виплату позивачу в серпні 2014 року індексації грошового забезпечення в сумі 124,24 грн.

По-третє, у листі від 13.09.2023 за № 36/934 відповідач не наводить жодних доводів та аргументів з приводу того, яким саме чином присвоєння позивачу в серпні 2014 року класної кваліфікації «майстер» зумовило збільшення розміру його грошового забезпечення (його окремих складових) та, відповідно, мало своїм наслідком встановлення такого місяця базовим для нарахування індексації грошового забезпечення в спірному періоді.

З огляду на вказане, суд не погоджується з сумою індексації, належної до виплати ОСОБА_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 460/17128/2 за період з 01.01.2008 по 31.12.2015, наведеною у довідці-розрахунку військової частини НОМЕР_1 без дати та без номера (далі - довідка-розрахунок).

Так, у довідці-розрахунку відповідач вказує, що належна до виплати позивачу сума індексації грошового забезпечення за період 01.01.2008 по 31.12.2015 становить 11 519,08 грн. При цьому суд зауважує, що не зважаючи на твердження про застосування серпня 2014 року як базового місяця для нарахування індексації, у довідці-розрахунку відповідач все-таки нарахував за серпень 2014 року індексацію в сумі 82,32 грн.

Судом самостійно проведено розрахунок суми індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 та встановлено, що така становить 14 473,98 грн, в тому числі: за січень 2008 року 0,00 грн; за лютий 2008 року 0,00 грн; за березень 2008 року 0,00 грн; за квітень 2008 року - 17,47 грн; за травень 2008 року - 42,70 грн; за червень 2008 року - 64,05 грн; за липень 2008 року - 73,34 грн; за серпень 2008 року 0,00 грн; за вересень 2008 року 0,00 грн; за жовтень 2008 року 0,00 грн; за листопад 2008 року - 7,36 грн; за грудень 2008 року - 18,73 грн; за січень 2009 року - 29,44 грн; за лютий 2009 року - 44,15 грн; за березень 2009 року - 64,22 грн; за квітень 2009 року - 75,6 грн; за травень 2009 року - 85,63 грн; за червень 2009 року - 85,63 грн; за липень 2009 року - 96,34 грн; за серпень 2009 року - 105,03 грн; за вересень 2009 року - 105,03 грн; за жовтень 2009 року - 105,03 грн; за листопад 2009 року - 116,81 грн; за грудень 2009 року - 128,71 грн; за січень 2010 року - 161,63 грн; за лютий 2010 року - 161,63 грн; за березень 2010 року - 189,44 грн; за квітень 2010 року - 213,04 грн; за травень 2010 року - 213,04 грн; за червень 2010 року - 213,04 грн; за липень 2010 року - 214,01 грн; за серпень 2010 року 0,00 грн; за вересень 2010 року 0,00 грн; за жовтень 2010 року 0,00 грн; за листопад 2010 року - 26,30 за грудень 2010 року 0,00 грн; за січень 2011 року 0,00 грн; за лютий 2011 року 0,00 грн; за березень 2011 року 0,00 грн; за квітень 2011 року - 18,24 грн; за травень 2011 року - 31,68 грн; за червень 2011 року - 45,12 грн; за липень 2011 року - 45,12 грн; за серпень 2011 року - 56,64 грн; за вересень 2011 року - 56,64 грн; за жовтень 2011 року - 58,12 грн; за листопад 2011 року - 58,12 грн; за грудень 2011 року - 59,24 грн; за січень 2012 року - 63,31 грн; за лютий 2012 року - 63,31 грн; за березень 2012 року - 63,31 грн; за квітень 2012 року - 64,55 грн; за травень 2012 року - 64,55 грн; за червень 2012 року - 64,55 грн; за липень 2012 року - 65,05 грн; за серпень 2012 року - 65,02 грн; за вересень 2012 року - 65,02 грн; за жовтень 2012 року - 65,96 грн; за листопад 2012 року - 65,96 грн; за грудень 2012 року - 66,91 грн; за січень 2013 року - 67,67 грн; за лютий 2013 року - 67,67 грн; за березень 2013 року - 67,67 грн; за квітень 2013 року - 67,67 грн; за травень 2013 року - 67,67 грн; за червень 2013 року - 67,67 грн; за липень 2013 року - 67,67 грн; за серпень 2013 року - 67,67 грн; за вересень 2013 року - 67,67 грн; за жовтень 2013 року - 67,67 грн; за листопад 2013 року - 67,67 грн; за грудень 2013 року - 71,86 грн; за січень 2014 року 0,00 грн; за лютий 2014 року 0,00 грн; за березень 2014 року 0,00 грн; за квітень 2014 року 0,00 грн; за травень 2014 року - 34,10 грн; за червень 2014 року - 75,52 грн; за липень 2014 року - 124,24 грн; за серпень 2014 року - 124,24 грн; за вересень 2014 року - 43,72 грн; за жовтень 2014 року - 143,72 грн; за листопад 2014 року - 193,66 грн; за грудень 2014 року - 227,77 грн; за січень 2015 року - 254,56 грн; за лютий 2015 року - 299,63 грн; за березень 2015 року - 345,91 грн; за квітень 2015 року - 428,74 грн; за травень 2015 року - 606,56 грн; за червень 2015 року - 862,34 грн; за липень 2015 року - 908,63 грн; за серпень 2015 року - 908,63 грн; за вересень 2015 року - 1027,99 грн; за жовтень 2015 року - 1027,99 грн; за листопад 2015 року - 1027,99 грн; за грудень 2015 року - 1027,99 грн.

Також у довідці-розрахунку відповідач вказує, що загальна сума фактично виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення становить 11 519,08 грн, в тому числі: 6 839,06 грн - підтверджується особовими картками позивача за 2014, 2015 роки; 4 348,71 грн - підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 11.05.2023 № 0650140/15256-23, виданою філією АТ «Укрексімбанк» у м. Рівному; 331,31 грн - підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 13 від 13.09.2023.

Відтак, станом на день постановлення цієї ухвали судові рішення по справі № 460/17128/21 залишаються невиконаними відповідачем в частині виплати позивачу індексації грошового забезпечення на суму 2 954,90 грн, у зв`язку з чим, керуючись приписами частини другої статті 382 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для накладення штрафу на командира військової частини НОМЕР_1 за невиконання судового рішення.

Разом з тим, визначаючи розмір штрафу, що підлягає накладенню на командира військової частини НОМЕР_1 , враховуючи всі обставини справи, зокрема часткове виконання рішення суду, з метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним у повному обсязі виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне накласти штраф на командира військової частини НОМЕР_1 в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На день розгляду питання про накладення штрафу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлений з 1 січня 2023 року у розмірі 2684 гривні, відповідно мінімальний розмір штрафу складає 53 680 грн (20 х 2684 грн).

Згідно частини 3 статті 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 КАС України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі № 460/17128/21 та накладення штрафу на командира військової частини НОМЕР_1 в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 241, 248, 256, 294, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на командира Військової частини НОМЕР_1 у справі № 460/17128/21 задовольнити частково.

Накласти на командира військової частини НОМЕР_1 штраф за невиконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі № 460/17128/21 в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн 00 коп, з них:

стягнути половину суми штрафу в розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

стягнути половину суми штрафу в розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп на користь Державного бюджету України.

Встановити Військовій частині НОМЕР_1 новий строк подання звіту про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі № 460/17128/21 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати до Рівненського окружного адміністративного суду у 30-денний строк з моменту отримання копії ухвали звіт з доказами про виконання відповідних судових рішень.

Попередити командира військової частини НОМЕР_1 про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 19 вересня 2023 року

Суддя Ольга ПОЛІЩУК