Справа № 160/21415/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками
податків
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)
про скасування постанови,
23.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому позивач просить:
- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 11.08.2023 року ВП №72417371 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем винесено постанову від 11.08.2023 року ВП №72417371 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду, при цьому позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем вживаються всі можливі заходи для вирішення питань, пов`язаних з ухвалою від 31.07.2023 року та виконавчим провадженням ВП №72417371, з урахуванням відсутності у позивача відповідних технічних можливостей та законних повноважень на вчинення (проведення) відповідних дій. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
30.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху через невідповідність вимогам ст. ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 30.08.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви в становлений судом строк.
04.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
14.09.2023 року від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що враховуючи, що положеннями чинних нормативно-правових актів не врегульовані питання правовідносин, які пов`язані із зупиненням дії рішень Комісії регіонального рівня, в тому числі про відповідність платника податків критеріям ризиковості платника податку, прийнятих в межах Порядку №1165, у позивача відсутня законодавча та технічна можливість виконання рішення суду, оскільки останнє як орган державної влади повинно діяти виключно в межах та у спосіб визначені відповідними законодавчими актами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
11.08.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Куліковською Альоною Олександрівною винесено постанову ВП №72417371 про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення суду накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.
Позивач вважає вказану постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок виконання рішень, за якими боржник повинен вчинити певні дії визначений ст.63 Закону № 1404-VIII, частина перша якої передбачає, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Відповідно до частини другої цієї статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст.75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.
07.08.2023 року відповідачу від боржника надійшов лист від 04.08.2023 за вих. № 2502/5/32-00-05-01-02, в якому було у тому числі повідомлено державного виконавця про невиконання вимог виконавчого документа в зв`язку із незрозумілістю резолютивної частини рішення, що підлягає виконанню.
03.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду боржником було подано заяву в порядку ст. 44 та 254 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
При цьому, рішення суду носять обов`язковий характер індивідуально - правового акту, не підлягають будь - якому розширеному та па власний розсуд трактуванню іншими особами, ніж судові органи.
Будь - яке ухилення боржника від виконання вимог чинного рішення суду, його невиконання чи перешкоджання виконанню, є неправомірним діянням, за яке. відповідно де закону, передбачена відповідальність.
Відповідно до п. б Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, (далі - Порядок № 1165), питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня, тобто комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь ДПС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДГІС.
У разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Отже, за приписами Порядку № 1165, питання включення та виключення платника податки з переліку ризикових відноситься до компетенції комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, де знаходиться на обліку такий платник податків.
Таким чином, судове рішення боржником не виконане, що також встановлено державним виконавцем на момент прийняття постанови про накладення штрафу, а також не заперечується позивачем.
При цьому, причиною невиконання рішення суду позивач зазначає оскарження в апеляційному порядку судового рішення.
Однак, на переконання суду наведена причина не може вважатися поважною, оскільки станом на дату винесення спірної постанови була відсутня інформація щодо відкриття апеляційного провадження, а також була наявна ухвала про відмову у роз`яснені ухвали суду, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження.
Доводи позивача, щодо неотримання від відповідача відповіді на заяву № 2502/5/32-00-05-01-02 від 04.08.2023 року, суд зазначає, що це не є предметом розгляду цієї справи та не є підставою для скасування спірної постанови.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що у державного виконавця відсутній альтернативний варіант для досягнення фактичного виконання рішення суду, яке на момент відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови набрало законної сили, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, ніж той, що вказаний у виконавчому документі. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, на державного виконавця покладається обов`язок вчинення відповідних заходів, примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» - винести постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановити новий строк виконання (ч.1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв