Справа № 420/19787/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати на його користь недоодержаної пенсії за дні життя його матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 за період з 17.06.2018 по 31.10.2020; зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача частину недоодержаної пенсії за дні життя його матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 за період з 17.06.2018 по 31.10.2020, що складає 72309,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його матір померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У спадщину увійшла сума 74723,16 грн, що недоотриманою за життя померлою пенсією. Позивач неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про отримання, як спадкоємцем, цієї суми. В останній відповіді Управлінням зазначено, що станом на сього Кабінет Міністрів України не затвердив бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік. Отже виплата недоотриманої пенсії буде проведена після спрямування частини бюджетних призначень відповідно до бюджетного розпису. За весь час позивачем отримано лише 7089,50 грн, а отже сума в розмірі 72309,07 грн залишається недоотриманою без відповідних на те правових підстав. За умови, що Головне управління буде виплачувати кожен рік по 500 грн. в середньому, як і останні 2 роки, виплата недоотриманої пенсії померлої матері може затягнутися приблизно на 144 роки, що унеможливлює отримання Позивачем повної суми недоотриманої пенсії померлої матері, тим самим порушує права та законні інтереси Позивача

Ухвалою судді від 07.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.08.2023 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на обліку в Головному управлінні перебувала пенсіонерка ОСОБА_2 , яка отримувала пенсію призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та яка мала статус внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв`язку із чим виплата пенсії припинена з 01.04.2017. Позивач 06.07.2021 звернувся до відділу обслуговування громадян № 14 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління із заявою № 3721 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . Заява від 06.07.2021 за № 3721 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера була опрацьована та встановлена сума недоотриманої пенсії у розмірі 73398,57 грн яка була розрахована від дати звернення, а саме за період з 05.07.2018 по 31.10.2020. Борг ОСОБА_2 за період з 05.07.2018 по 31.10.2020 у сумі 73398,57 грн Головним управлінням внесено до переліку боргів, поетапна виплата яких проводитиметься отримувачам за окремою програмою. Головним управлінням 22.11.2022 на поточний рахунок через банківську установу АТ Ощадбанк Позивачу зараховано 530,00 грн, 23.12.2022 зараховано 2,18 грн, 24.07.2023 зараховано 557,32. Залишок боргу становить 72309,07 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, пенсійні виплати за минулий період внутрішньо переміщеним особам проводитимуться за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. З наведеного вбачається, що Головне управлінням діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

25.08.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Матір позивача, ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі по тексту Закон № 1058-IV) та мала статус внутрішньо переміщеної особи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що складено актовий запис № 26 від 16.03.2021, у зв`язку із чим виплата пенсії припинена з 01.04.2017.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64178041 від 01.04.2021 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, заведено спадкову справу у нотаріуса №241/2021.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мойсеєвою С.О., спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в розмірі 74 723,16 грн., що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, що належала померлому на підставі довідки, виданої відділом опрацювання пенсійної документації №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 18.06.2021 року за №1500-0401-5/78479.

Позивач 06.07.2021 звернувся до відділу обслуговування громадян № 14 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління із заявою № 3721 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

До вказаної заяви Позивачем було долучено свідоцтво про право на спадщину за законом та усі необхідні документи для оформлення недоотриманої пенсії та її розрахунку відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV.

Заява від 06.07.2021 за № 3721 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера була опрацьована та встановлена сума недоотриманої пенсії у розмірі 73398,57 грн, яка була розрахована від дати звернення, а саме за період з 05.07.2018 по 31.10.2020.

Борг ОСОБА_2 за період з 05.07.2018 по 31.10.2020 у сумі 73398,57 грн. Головним управлінням внесено до переліку боргів, поетапна виплата яких проводитиметься отримувачам за окремою програмою.

Головним управлінням 22.11.2022 на поточний рахунок через банківську установу АТ Ощадбанк Позивачу зараховано 530,00 грн, 23.12.2022 зараховано 2,18 грн, 24.07.2023 зараховано 557,32. Залишок боргу становить 72309,07 грн.

Зважаючи на те, що позивач має право на реалізацію свого права отримання недоотриманої пенсії померлої матері, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами) (далі Постанова № 637).

Відповідно до Постанови № 637 суми пенсій, які не виплачено за період з місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 (далі Постанова № 1165) затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячно довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі Порядок № 1165).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Згідно з пунктом 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року.

На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання постанови № 1165 борг по недоотриманій за життя матір`ю позивача пенсії в сумі 73398,57 занесено до переліку боргів, поетапна виплата яких проводиться отримувачем за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Головне управління є органом виконавчої влади, який відповідно до частини другої статті 19 Конституції України має право діяти лише у межах, передбачених діючим законодавством України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 121 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства винні особи несуть відповідальність згідно із законом. З огляду на викладене, проведення виплат відповідно до Порядку № 1165 не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а може бути здійснено лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», починаючи з 01.04.2021 фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, здійснюється Пенсійним фондом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 1167 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік, де спрямовано частину бюджетних призначень на відповідну мету за окремою програмою.

Поетапна виплата зазначеного боргу, який занесено до переліку боргів, розпочалась у листопаді 2022 року, після виділення фінансування відповідно до бюджетного розпису.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджено Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік від 24.06.2023 № 631.

Отже, виплата недоотриманої пенсії може бути проведена після спрямування частини бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 зазначеного Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Як встановлено судом, Головним управлінням за період з 17.06.2018 по 31.10.2020 Позивачу нараховано пенсійні виплати у сумі 73398,57 грн. (залишок боргу 72309,07), які обліковуються в Головному управлінні та підлягають виплаті за минулий період внутрішньо переміщеним особам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Головним управлінням 22.11.2022 на поточний рахунок через банківську установу АТ Ощадбанк позивачу зараховано 530,00 грн, 23.12.2022 зараховано 2,18 грн, 24.07.2023 зараховано 557,32. Залишок боргу становить 72309,07 грн.

Враховуючи викладене, виплата коштів за минулий час, а саме за період з 17.06.2018 по 31.10.2020, може бути проведена після спрямування частини бюджетних призначень, відповідно до бюджетного розпису.

За викладених обставин, Головне управління діяло на підставі норм чинного законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління, щодо невиплати позивачу недоодержаної пенсії за дні життя його матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , за період з 17.06.2018 по 31.10.2020.

Водночас суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Для того щоб одержати виплату недоотриманої пенсії необхідно протягом шести місяців від дня смерті або оголошення пенсіонера померлим звернутися в територіальне управління Фонду, де померлий перебував на обліку з приводу виплати суми пенсії. Для цього необхідно надати свідоцтво про смерть і документи, що підтверджують родинні стосунки. Члени родини подають паспорт, довідки уповноважених органів за місцем проживання, зокрема органів місцевого самоврядування, або інші документи, котрі підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Приписами статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Враховуючи вищевикладене, оскільки пенсія матері позивача нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних ні від органу пенсійного фонду, ні від пенсіонера причин, то необхідно застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

У Конституції України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками соціального походження, майнового стану або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України). Основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується, зокрема, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційні приписи, передбачені статтями 1, 3, 8, 21, частиною першою статті 24, статтею 46 Основного Закону України, забезпечують реалізацію прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на пенсійне забезпечення, правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки вчинених ними дій і бути впевненими у своїх правомірних очікуваннях стосовно того, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізовано в повному обсязі.

При вирішенні даного спору, суд враховує, що положення Конституції України, які стосуються розмірів соціального захисту, механізмів, які мають гарантувати мінімальний соціальний захист, непрямих фінансових механізмів для держави, які повинні гарантувати соціальний захист, а також інших механізмів, спрямовані на створення гарантій соціального захисту.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що оскільки пенсія матері позивача нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, однак фактично не може бути виплаченою синові як спадкоємцю внаслідок не виділення фінансування відповідного до бюджетного розпису, суд вважає за необхідне застосувати ефективний механізм порушеного права та зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача частину недоодержаної пенсії за дні життя його матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 за період з 17.06.2018 по 31.10.2020, що складає 72309,07 грн.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити на користь ОСОБА_1 частину недоодержаної пенсії за дні життя його матері, померлої пенсіонерки ОСОБА_2 за період з 17.06.2018 по 31.10.2020, що складає 72309,07 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк