Справа № 620/2362/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року Чернігів Справа № 620/2362/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у невидачі наказів про виплату додаткової винагороди позивачу за період з лютого 2022 року по січень 2023 року включно, на підставі бойового розпорядження;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, як військовослужбовцю, який приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з лютого 2022 року по січень 2023 року включно, щомісячно на підставі постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з лютого 2022 року і до тепер він приймає безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей, в зв`язку з чим набув право на виплату додаткової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі до 100 000,00 грн. Однак, додаткова винагорода виплачується не в повному обсязі, а тільки в розмірі 30 000,00 грн кожного місяця.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, з огляду на те, що позивачу нараховано та виплачено спірну винагороду з урахуванням вимог чинного законодавства та відповідно до поданих командиром підрозділу рапортів. При цьому, рапорт командира підрозділу про участь позивача в бойових діях в розмірі до 100 000,00 грн не подавався. Докази безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки протягом інших спірних періодів відсутні.

Ухвалою судді від 20.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалами суду витребуваних ухвалами суду від 20.03.2023, 22.05.2023, 04.07.2023 та 04.08.2023 у військової частини НОМЕР_1 витребовувались додаткові докази.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 призваний Чернігівським РТЦК та СП під час мобілізації в особливий період з 24.02.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 26.02.2022 призначений на посаду номера обслуги кулеметного взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №45 від 24.02.2022, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 26.02.2022 та копією військової квитка (а.с. 6-7, 127, 128).

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №68 від 24.03.2022 після безпосередньої участі в бойових діях ОСОБА_1 вибув у шпиталь у військову частину НОМЕР_2 з 24.03.2022 на підставі повідомлення начальника медичної служби та рапортів №300, 360 (а.с. 129).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №85 від 09.04.2022 ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину (не повернення з шпиталю) з 01.04.2022 та знято зі всіх видів забезпечення (а.с. 130).

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №94 від 17.04.2022 ОСОБА_1 з 17.04.2022 прибув до виконання службових обов`язків (а.с. 131).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №99 від 22.04.2022 в наказ командира частина №85 від 09.04.2022 внесено зміни та виключено рядок стосовно самовільного залишення частини з 01.04.2022 солдатом за призивом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 99).

18.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 довідку №322 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Із вказаної довідки, яка підписана командиром військової частини НОМЕР_1 полковником Л.Хода, вбачається, що ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 по 24.03.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (а.с. 38).

Згідно із довідкою-витягом з розрахунково-платіжних відомостей №489 від 09.02.2023 ОСОБА_1 проведено виплату збільшеної додаткової винагороди в жовтні 2022 року в розмірі 53139,78 грн (а.с. 9).

Щодо виплати збільшеної додаткової винагороди позивачеві в жовтні 2022 року відповідачем надано пояснення, що вказані кошти виплачені за фактом отримання ОСОБА_1 бойової травми 23.03.2022, що було встановлено за наслідками проведеного службового розслідування та підтверджується копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.10.2022 №525 про результати службового розслідування за фактом отримання бойової травми 23.03.2022 солдатом військової служби за призивом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 84, 85-88).

Відповідно до вказаного вище наказу травма солдата ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим за весь час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я з 23.03.2022 по 16.04.2022 начальнику фінансово-економічної служби наказано виплатити позивачеві належні виплати.

Позивач вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 в порушення вимог чинного законодавства в спірний період додаткова винагорода в збільшеному розмірі не виплачена протиправно, що стало підставою для звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Стаття 9 Закону № 2011-ХІІ встановлює, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі, постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №217 (яка застосовується з 24.02.2022) та від 22.03.2022 №350 (яка застосовується з 24.02.2022) внесено зміни в абзац 1 пункту 1 постанови №168 і викладено її в такій редакції «Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.».

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, Міністром оборони України 25.03.2022 (НР/248/1298) направлено, в тому числі до військових частин телеграму (а.с. 134-136), у якій роз`яснено, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі-бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

На період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угрупувань військ сил (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видавання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №2 до цієї телеграми).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Предметом даного позову є виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Суд зазначає, що виплата вказаної вище додаткової винагороди є свого роду гарантією держави військовослужбовцям на достатнє грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

У позовній заяві позивач зазначає, що проходить військову службу у складі в/ч НОМЕР_1 та в період з лютого 2022 року виконувала бойові завдання на території Чернігівської області. Водночас, відповідач не виплатив додаткову щомісячну винагороду в розмірі 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, передбачену постановою № 168 від 28.02.2022.

Згідно із ст. 74, 75, 76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, судом досліджено довідку №322, видану 18.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, із якої вбачається, що ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 по 24.03.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (а.с. 38).

Разом із тим, проведеним службовим розслідуванням в повній мірі підтверджений факт отримання солдатом військової служби за призивом під час мобілізації ОСОБА_1 бойової травми ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сталося під час виконання останнім бойового завдання при захисті Батьківщини (а.с. 85-88). За наслідками встановленого відповідачем наказано провести відповідні виплати позивачеві, що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 9).

Так, з огляду на матеріали справи за період перебування ОСОБА_1 на лікуванні в зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 25.03.2022 по 16.04.2022 відповідач провів виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Суд вважає, що довідка №322 від 18.03.2023, в сукупності із службовим розслідуванням та фактом виплати грошової винагороди позивачеві за отримане бойове поранення, в повній мірі підтверджують участь ОСОБА_1 в бойових діях в період з 24.02.2022 по 24.03.2022.

Водночас, суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо невідомого місця перебування ОСОБА_1 в період з лютого по квітень 2022 року, на зв`язок із командиром підрозділу останній не виходив, а поранення отримав не за місцем дислокації свого підрозділу.

Так, із наказу, прийнятого за результатами проведеного службового розслідування факту перебування військовослужбовця не за місцем дислокації підрозділу встановлено не було, самовільного залишення частини не підтверджено, про що свідчить наказ командира військової частини НОМЕР_1 №99 від 22.04.2022 (а.с. 132), а виплата грошового забезпечення за час перебування позивача на лікуванні за фактом поранення підтверджує протилежне. Окрім того, із наказу про результати службового розслідування слідує, що згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 механізований батальйон військової частини НОМЕР_1 вибув для виконання бойового завдання, пов`язаного з відсіччю військової агресії. Відомостей щодо відсутності при цьому солдата ОСОБА_1 службове розслідування не містить.

Отже, судом встановлено, що в період з 24.02.2022 по 24.03.2022 позивач брав безпосередню участь в бойових діях та набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн за цей період, однак доказів такої виплати відповідач не надав.

Посилання відповідача на відсутність рапортів командира підрозділу про безпосередню участь ОСОБА_1 в бойових діях в період з 24.02.2022 по 24.03.2022, як на підставу не проведення виплат, суд вважає протиправним, оскільки недотримання військовою частиною вимог законодавства в частині обміну інформацію про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

Відсутність відповідних рапортів командира підрозділу при встановленому факті отримання військовослужбовцем бойового поранення та виплаченого грошового забезпечення за період лікування в розмірі до 100 000,00 грн має бути наслідком проведення військовою частиною службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків командиром підрозділу або неналежного ведення документообігу, а не порушення прав військовослужбовця на належне грошове забезпечення гарантоване державою.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Так, Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини) [14]. Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування.

У справі Sunday Times v. United Kingdom Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін передбачено законом передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін передбачено законом має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі Steel and others v. The United Kingdom).

Також у рішенні в справі The Sunday Times v. United Kingdom Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

З урахуванням зазначеного, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність в частині виплати грошової винагороди за період з 24.02.2022 по 24.03.2022 згідно із постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі до 100 000,00 грн.

Разом з тим, суд констатує, що докази безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 17.04.2022 по 31.01.2023 в матеріалах справи відсутні, позивачем іншого окрім довідки №322 від 18.03.2023 суду не надано не було, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначено, заходи, вчинені судом в межах повноважень, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, не призвели до встановлення обставин, що в сукупності дають суду змогу дійти висновку про безпосередню участь ОСОБА_1 в період з 17.04.2022 по 31.01.2023 в бойових діях.

На виконання частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що незважаючи на встановлену вказаною нормою презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу, довести належними та достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Віднесення Чернігівської області до районів, в яких ведуться активні бойові дії, не свідчить про наявність у позивача безумовного права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн.

Таке право має бути підтверджено відповідною доказами, а нарахування і виплата здійснюватися на підставі чітко визначеного переліку документів (бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий журнал), рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) тощо).

Разом з тим, з огляду на те, що доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у інших періодах, ніж з 24.02.2022 по 24.03.2022, позивач не надав, його доводи про порушення відповідачем приписів постанови №168 під час нарахування грошового забезпечення за період з 17.04.2022 по 31.01.2023, суд вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 4 та 5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи, у розмірі 10 000,00 грн суду було надано договір про надання правової допомоги від 26.01.2023, акт виконаних робіт від 01.03.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 26.02.2023 № 28, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 13-18).

Суд зазначає, що вказані документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на позов, що був пред`явлений до суду, розрахунок витраченого адвокатом часу, вартість та перелік наданих ним послуг, які віднесені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до правничої допомоги, окрім безпосередньої подачі позову до суду, а також виготовлення копій документів (додатків до позову).

Проте, дослідивши позовну заяву та обсяг наданих документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно частині задоволених позовних вимог, у сумі 5 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вказує, що позивач звільнений від сплати судового збору, що виключає можливість відшкодування суми сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн (а.с. 19) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 24.03.2022 згідно із постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі до 100 000,00 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 24.03.2022 згідно із постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі до 100 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Дата складення повного рішення суду - 19.09.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб