Справа № 500/5669/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5669/23

20 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, передбаченими ст.287 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження №63074114 щодо виконання постанови №48342423 від 17.09.2020 року про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 102996, 73 грн.;

- зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження №63074114 щодо виконання постанови №48342423 від 17.09.2020 року про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 102996, 73 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що зверталася до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження, проте державним виконавцем було відмовлено в задоволенні заяви. Вважає, що виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення із позивача виконавчого збору має бути закінченим, оскільки у вересні 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку із зверненням останнього до приватного виконавця, що відповідно до ч. 8 ст.27, ч. 1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Позивачка вважає, що рішення суду виконує приватний виконавець, котрий виніс постанову про стягнення основної винагороди, яка тотожна виконавчому збору, а стягнення виконавчого збору та сплати основної винагороди приватного виконавця призведе до подвійної оплати коштів за примусове виконання одного судового рішення.

З наведених підстав звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 11.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України та призначено у справі судове засідання на 20.09.2023.

Представник відповідача 19.09.2023 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає про відсутність правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із внесенням відповідної постанови. Пояснив, що після повернення виконавчого документу виник обов`язок відкрити виконавче провадження стосовно стягнення виконавчого збору. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 20.09.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, а представник відповідача заперечив проти їх зажоволення.

Після оголошеної перерви, представники сторін подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступні промови представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд за згодою сторін перейшов до письмового провадження.

За наслідками розгляду справи судом встановлено наступні фактичні обставини.

У провадженні Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження ВП 63074114, яке відкрите па підставі постанови Кременецького МР ВДВС Південно-Західного міжрегіонального від 17.09.2020 48342423 про стягнення виконавчого збору.

Виконавче провадження ВП 48342423 було відкрите з примусового виконання виконавчого листа Кременецького районного суду Тернопільської області №1909/3089/2012 виданий 06.08.2013, що підтверджується постановою від 17.09.2020 48342423 про стягнення виконавчого збору.

Стягувачем (AT «Універсал Банк») було подано заяву про повернення стягувану виконавчого документу.

Постанову від 17.09.2020 №48342423 про стягнення виконавчого збору було виведено 18.09.2020 в окреме провадження №63074114.

18.09.2020 заступником начальника Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 63074114 щодо виконання постанови від 17.09.2020 48342423 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 102996,73 грн.

Поряд з цим, приватним виконавцем Виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем 13.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП 63288029 з примусового виконання виконавчого листа Кременецького районного суду Тернопільської області №1909/3089/2012 виданого 06.08.2013.

У межах виконавчого провадження 63288029 приватним виконавцем винесено 13.10.2020 постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Представником позивача 14.08.2023, а потім, повторно, 30.08.2023 подано заяву про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 102996,73 грн.

Відповідачем 23.08.2023 надано відповідь адвокату позивача, в якій зазначено про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження, щодо стягнення з позивачки виконавчого збору.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернулася в суд з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 5 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положенням ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При цьому слід зазначити, що у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження №63074114 від 18.09.2020 відкрито з примусового виконання постанови №48342423 від 17.09.2020 про стягнення з позивачки виконавчого збору в розмірі 102996, 73 грн.

Водночас, як з`ясовано під час судового розгляду, у зв`язку із надходження заяви стягувача, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII відповідачем винесено постанову ВП №48342423 від 17.09.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Разом з тим, суд встановив, що у приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича перебуває на виконанні виконавче провадження №63288029, яке відкрито 13.10.2020 з виконання виконавчого листа Кременецького районного суду Тернопільської області №1909/3089/2012 виданого 06.08.2013.

Як встановлено в судовому засіданні, приватний виконавець виніс постанову від 13.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди.

При цьому, щодо стягнення виконавчого збору після передачі виконавчого документа приватному виконавцю, суд зазначає, що такий випадок врегульований приписами ч.8 ст.27 Закону № 1404-VIII, згідно яких під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Отже, встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч. 8 ст. 27 наведеного Закону.

При цьому виходячи з наведених норм можна зробити висновок, що виконавчий збір стягується лише один раз і не залежить від того, якими визначеними законом органами та особами здійснюється (продовжується) примусове виконання судових рішень (зокрема, державним чи приватним виконавцем). Вказані норми мають своєю метою унеможливити подвійне стягнення вказаних коштів з боржника.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, логічний і цільовий способи тлумачення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє вирішити спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

У згаданій справі, застосування ч.8 ст. 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин надало Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Отже, встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч.8 ст.27 наведеного Закону.

Оскільки, 17.09.2020 державним виконавцем Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районіТернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а після цього приватним виконавцем Мелихом А.І. винесено постанову 13.10.2020 про стягнення з позивача основної винагороди, тому у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в постанові про стягнення виконавчого збору, як наслідок, така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону №1404-VІІІ.

Постанова про стягнення виконавчого збору відноситься до виконавчих документів відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 3 Закону.

Тому, повертаючи виконавчий документ, у виконавчої служби виник обов`язок відкрити виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Постає питання: чи можна стягувати виконавчий збір, якщо виконавчий документ передано на виконання до приватного виконавця, котрий стягує основну винагороду?

Так, приписами пункту 1 частини 1 статті 42 Закону встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Приписами частини 3 статті 45 Закону визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Отже, за сутнісним змістом виконавчий збір і основна винагорода приватного виконавця тотожні поняття.

Відмінність полягає лише у тому, до якого бюджету спрямовуються кошти (Державний бюджет України і бюджет приватного виконавця).

Приписами частини 8 статті 27 Закону встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Така норма права спрямована, щоб не допустити одночасного (в один період часу відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень) стягнення подвійної плати за відкриття виконавчого провадження до Державного бюджету України і бюджету приватного виконавця.

Ініціювати і реалізувати передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця може стягувач, подавши заяву про повернення виконавчого документу та звернувшись з ним повторно.

У даному випадку так і відбулося.

Виконавчий лист Кременецького районного суду Тернопільської області виконується приватним виконавцем, який виніс постанову про стягнення основної винагороди.

Виконавча служба не закінчила виконавче провадження про стягнення виконавчого збору, хоча втратила право на стягнення коштів з дня відкриття провадження приватним виконавцем.

З огляду на викладене, виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, що стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів ст.45 Закону № 1404-VIII стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця; подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається.

Судом встановлено, що на час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, такий виконавчий документ, як постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди з позивача ще до примусового виконання не пред`являлась, фактичне її виконання ще не здійснювалось, а тому наявність такої постанови свідчить про подвійне стягнення з боржника вищевказаних коштів.

Судом встановлено, що на час розгляду даної справи наявні два виконавчі провадження предметом яких, окрім іншого, є стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа Кременецького районного суду, що за своєю суттю є стягненням подвійної суми, що не передбачено чинним законодавством.

Враховуючи фактичні обставин справи та вищевикладений висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19, суд, на підставі ч.6 ст.7 КАС України, вважає за потрібне застосувати у спірних правовідносинах аналогію закону, описану у вищезазначеній постанові Верховного Суду.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача закінчити виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі приписів частини 8 статті 27 Закону, яка встановлює окрему підставу закінчення виконавчого провадження.

При цьому суд вважає, що такий спосіб захисту, повністю відновить порушені права позивачки.

Щодо позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності відповідача, то суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки судом не встановлено протиправної бездіяльності зі сторони державного виконавця, оскільки звернення позивачки було розглянуто та надано відповідні роз`яснення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1073 грн 60 коп. судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Кременецький відділ державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №63074114 щодо виконання постанови від 17.09.2020 №48342423 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 102996 грн 73 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити

4. Судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Кременецький відділ державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: вул. Козубського, 4,м. Кременець,Тернопільська область,47003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34566896);

Головуючий суддя Осташ А.В.