Справа № 440/10902/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р.Справа № 440/10902/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Л.М. Петрова) від 08.06.2023 року по справі № 440/10902/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гядт Агро"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Гядт Агро", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 07.11.2022 № 1 за формою "В1", яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 442387 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 110596,75 грн.; від 07.11.2022 № 1 від 07.11.2022 за формою "В4", яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 25189,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 21.09.2022 по 27.09.2022 на підставі наказу Головного управління ДПС у Полтавській області з 1219.2022 № 1357-П, згідно направлень від 16.09.2021 № 2396 та № 2397 фахівцями ГУ ДПС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ГЯДТ АГРО" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2022 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого відшкодування з бюджету. За результатами перевірки контролюючим органом складено акт в якому зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства та на підставі висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення. Водночас позивач категорично не погоджується з висновками, які зазначені в акті перевірки та вважає повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року по справі №440/10902/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.11.2022 № 1.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.11.2022 №1.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЯДТ АГРО" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8672,60 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ГЯДТ АГРО» зареєстроване як юридична особа 04.01.2007, свідоцтво про державну реєстрацію № 0000309; місцезнаходження платника податків: 37400 Полтавська обл., Гребінківський район, с. Тополеве, вул. Тімірязєва, буд. 1. Фактичне місцезнаходження: 37400 Полтавська обл., Гребінківський район, с. Тополеве, вул. Тімірязєва, буд. 1. Також ТОВ «ГЯДТ АГРО» взято на податковий облік в контролюючому органі від 09.01.2007 за №319, станом на дату підписання довідки перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області (Гребінківський р-н).

12.09.2022 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято наказ № 1357-П «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ГЯДТ АГРО» (податковий номер 34689831) № 1357-П. Відповідно до наказу, у період з 21.09.2022 призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ГЯДТ АГРО» (податковий номер 34689831) з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану податку на додану вартість за лютий 2022 року та від`ємного значення з терміном 5 робочих днів.

Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 27.09.2022 №1567-П продовжено термін проведення перевірки на 2 робочі дні з 28.09.2022.

На підставі зазначених наказів ГУ ДПС у Полтавській області 16.09.2022 видано направлення на перевірку № 2396, № 2397.

На підставі наказів на перевірку та направлень ГУ ДПС у Полтавській області у період з 21.09.2022 по 27.09.2022 проведено перевірку ТОВ «ГЯДТ АГРО», термін перевірки продовжено на 2 робочих дні з 28.09.2022 по 29.09.2022 згідно наказу від 27.09.2022 № 1567-П.

Результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ГЯДТ АГРО», податковий номер 34689831 щодо дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за лютий 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, оформлено актом від 06.10.2022 № 4419/16-31-07-01-02/34689831.

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2022 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету ТОВ «ГЯДТ АГРО» встановлено порушення : 1) пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, п. 188.1 ст. 188 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 та п.200.4 ст.200 ПК України в результаті чого завищено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 442387 грн.; 2)п. 200.1 та п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого відмовлено у бюджетному відшкодуванні з податку на загальну суму 505384 грн.; 3) пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.44.1 ст.44, п.200.1 та п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено суму залишку від`ємного значення, що включається до складу наступного звітного податкового періоду (рядок 21 Декларації) на загальну суму 228859 грн.

На підставі виявлених порушень, а саме: пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями, ГУ ДПС у Полтавській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 07.11.2022 № 1 про застосування до ТОВ «ГЯДТ АГРО» штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 110596,75 грн.

У зв`язку з порушенням позивачем пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI (із змінами та доповненнями, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 07.11.2022 № 1 відповідно до якого сума завищення від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Рядок 21 Декларації) складає 25189 грн.

Податкові повідомленнярішення направлено ТОВ «ГЯДТ АГРО» та отримано останнім 12.11.2022.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 07.11.2022 № 1 за формою "В1", яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 442387 грн та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 110596,75 грн та від 07.11.2022 № 1 від 07.11.2022 за формою "В4", яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 25189 грн. позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами були здійснені в межах їх господарської діяльності, учасники господарських договорів переслідували ділову мету що, своєю чергою, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідним правочином, а тому висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства помилковими.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що перевіркою встановлено, що ТОВ «ГЯДТ Агро» у періоді з січня по березень 2021 року в бухгалтерському та податковому обліку відображало взаємовідносини з ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» (нова назва - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ») щодо придбання послуг з перевезення кукурудзи по маршруту: Полтавська обл., Гребінківський р-н, с. Тополеве - ТОВ «ІЗТ», м. Чорноморськ, ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД» Вінницька обл., м. Хмельник на загальну суму 2805457 грн., в т.ч. ПДВ 467576,15 грн. відповідно до укладеного договору № ТЕО-ГА-180121 від 18.01.2021.

Суми податку на додану вартість по вищезазначеним накладним за перевіряємий період включено ТОВ «ГЯДТ Агро» до складу податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних всього в сумі 467576,17 грн., в т. ч. за квітень 2021 467576,17 грн. На підтвердження фінансово-господарських з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ» ТОВ «ГЯДТ Агро» надано акти виконаних робіт, платіжні доручення, договір перевезення та товарно-транспортні накладні. Проведеною перевіркою реальності здійснення вищевказаних господарських операцій, а також наявності основних фондів та робочого персоналу ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ», необхідних для надання послуг з перевезення встановлено: Відповідно до поданої ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ» форми № 20 ОПП у підприємства наявні наступні транспортні засоби зазначені на стор. 14-17 акту перевірки. Згідно звітності 4-ДФ поданої ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ» у 1 кв. 2021 середня кількість працівників складала 11 осіб, в тому числі кількість штатних працівників 2 особи, решта за цивільно-правовими договорами. До перевірки надано товарно-транспортні накладні згідно яких: Перевізник ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС», Вантажовідправник ТОВ «ГЯДТ АГРО», вантажоодержувач ТОВ «ІЗТ», м. Чорноморськ, ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД», пункт навантаження Гребінківський р-н с. Тополеве, пункт розвантаження м. Чорноморськ, м. Хмельник. В даних товарно-транспортних накладних зазначені наступні водії: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 тощо. Проте, відповідно до поданого ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» звіту 4-ДФ вищевказані прізвища водіїв відсутні. Крім того, аналізуючи подану підприємством форму 20-ОПП реєстраційні номера автотранспортних засобів, які зазначені у даній формі відрізняються від номерів авто зазначених у наданих товарно-транспортних накладних. Таким чином не має можливості ідентифікувати транспортні засоби та працівників перевізника. Відповідно до ІС «Податковий блок» ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» зареєстроване 11.12.2020, з квітня 2021 року підприємство не звітується.

Також апелянт зазначив, що відповідно до умов пп. 1.2 п. 1 Договору транспортного перевезення № ТЕО-ГА-180121 від 18.01.2021 увагу, укладеного між ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» (перевізник) та ТОВ «ГЯДТ Агро» замовник направляє Заявку Перевізнику по факсимільному зв`язку не пізніше, як за три доби до бажаної дати здійснення перевезення. У заявці зазначається: вид, найменування, кількість вантажу, вартість (за домовленістю між Сторонами); найменування відправника, та адреса пункту завантаження, дата і час завантаження; найменування вантажоодержувача, та адреса пункту розвантаження, дата і час розвантаження. Вказані заявки є невід`ємною частиною цього Договору. Перевізник у разі прийняття заявки для підтвердження підписує її та зазначає: П.І.Б. водія, дані про транспортний засіб, та підтверджує заявку підписом уповноваженої особи та печаткою (пп 1.3 п. 1 Договору). Крім цього, відповідно до пп. 2.1.1 та 2.1.2 ст. 2.3 Договору перевізник зобов`язаний визначити кількість транспорту, необхідного для перевезення вантажу, відповідно до заявки Замовника. Пред`явити під завантаження справний транспорт, придатний для перевезення вантажу відповідно до заявки.

Разом з тим, позивачем до позову не надано вказаних Заявок, що свідчить про обґрунтованість доводів контролюючого органу.

Також вказує, що Замовник зобов`язаний відповідно до вимог пп. 2.3.2 п. 2.3 Договору забезпечити своєчасне і повне оформлення у встановленому порядку належних документів (товаротранспортна накладна, і сертифікат якості, тощо), відзначити в товаро-транспортних документах час фактичного прибуття і відправлення транспорту, але в наданих позивачем товарно-транспортних накладних графа «час фактичного прибуття і відправлення транспорту» не заповнена. Відповідно до вимог пп. 2.3.5 п. 2.3 Договору Замовник зобов`язаний організувати здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу не пізніше ніж за 24 годин на завантаження/розвантаження та 24 години на завантаження/розвантаження. Вищенаведені строки вважаються нормативним простоєм і є складовою транспортного процесу.

Разом з тим, позивачем також не надано доказів організації здійснення вантажно-розвантажувальних робіт.

Також апелянт послався на те, що в ході перевірки встановлена наявність обставин, які свідчать про умисні, нерозумні та недобросовісні діяння ТОВ «ГЯДТ Агро» зокрема: - обізнаність посадових осіб ТОВ «ГЯДТ Агро» про те, що первинні документи, складені для оформлення господарської операції, яка фактично не відбулася, не можуть бути підставою для податкового обліку. При повній обізнаності про суть складених бухгалтерських документів та за умови існування можливості дотримуватися правил і норм ПК України, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність ТОВ «ГЯДТ Агро» не вжив достатніх заходів для цього через те, що діяв умисно, недобросовісно та без належної обачності.

Встановлені перевіркою факти та обставини, на думку податкового органу, свідчать про те, що платник удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючи органи. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил без цілеспрямованості дій (бездіяльності) особи є винною поведінкою, що порушує обов`язки, визначені за платником податків у статтях 16, 36 ПК України. Документи, що підтверджують обставини визначені п. 112.8 ст. 112, ст. 112 ПК України в ході перевірки не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» (перевізник) та ТОВ «ГЯДТ Агро» (замовник) 18.01.2021 р. укладено договір транспортного перевезення № ТЕО-ГА-180121 (а.с. 76-78, т. 1), за умовами якого перевізник зобов`язується надати замовнику послуги по перевезенню вантажу на території України із Заявкою на умовах, визначених цим договором, автомобільним транспортом, а Замовник прийняти й оплатити належним чином виконані Перевізником послуги по перевезенню (пп. 1.1 п. 1 Договору).

Відповідно до пп 1.2 п. 1 цього Договору замовник направляє Заявку Перевізнику по факсимільному зв`язку не пізніше, як за три доби до бажаної дати здійснення перевезення. У заявці зазначається: вид, найменування, кількість вантажу, вартість (за домовленістю між Сторонами); найменування відправника, та адреса пункту завантаження, дата і час завантаження; найменування вантажоодержувача, та адреса пункту розвантаження, дата і час розвантаження. Вказані заявки є невід`ємною частиною цього Договору.

Перевізник у разі прийняття заявки для підтвердження підписує її та зазначає: П.І.Б. водія, дані про транспортний засіб, та підтверджує заявку підписом уповноваженої особи та печаткою (пп 1.3 п. 1 Договору).

Відповідно до пп. 2.1.1 та 2.1.2 ст. 2.3 Договору, перевізник зобов`язаний визначити кількість транспорту, необхідного для перевезення вантажу, відповідно до заявки Замовника. Пред`явити під завантаження справний транспорт, придатний для перевезення вантажу відповідно до заявки.

Крім того, Замовник зобов`язаний відповідно до вимог пп. 2.3.2 п. 2.3 Договору забезпечити своєчасне і повне оформлення у встановленому порядку належних документів (товаротранспортна накладна, і сертифікат якості, тощо), відзначити в товаротранспортних документах час фактичного прибуття і відправлення транспорту.

Відповідно до пп. 2.3.5 п. 2.3 Договору Замовник зобов`язаний організувати здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу не пізніше ніж за 24 годин на завантаження/розвантаження та 24 голини на завантаження/розвантаження. Вищенаведені строки вважаються нормативним простоєм і є складовою транспортного процесу.

На підтвердження господарських операцій з ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» (нова назва - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФІШ СТАІЛ») ТОВ «ГЯДТ Агро» надано акти виконаних робіт, платіжні доручення, договір перевезення та товарно-транспортні накладні (а.с. 79-239, т. 1), що відповідачем не заперечувалося.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюються статтею 200 ПК.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету (пункт 200.2 стаття 200 ПК).

Пунктом 200.4 статті 200 ПК встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК).

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частин першої, другої статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пунктів 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Доцільно зауважити, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов залучення підрядної установи, змісту робіт, що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені послуги.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31 березня 2020 року у справі № 820/7521/15, 18 вересня 2020 року у справі № 816/2211/18, 28 квітня 2021 року у справі № 160/1283/19.

Також колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку. Законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов`язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

В постанові від 24.04.2018 р. у справі № 813/8500/13-а Верховний Суд висловив правову позицію, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. № 808/1543/17 та ін.

Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом, а також обов`язкової оплати за придбаний товар. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів підприємства позивача не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цим суб`єктом господарювання господарських операцій для ТОВ «Гядт Агро».

Також суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення ТОВ «Гядт Агро» до податкового кредиту сум податку на додану вартість, надавач послуг по перевезенню вантажу був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець (замовник послуг) не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх, у зв`язку з чим підприємство позивача не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

На підставі цього, суд зазначає, що чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.

Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 р. у справі № 640/3515/19.

Що стосується доводів податкового органу про те, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних зазначені наступні водії: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 тощо, які відповідно до поданого ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» звіту 4-ДФ у цьому звіті відсутні, а також доводи про те, що реєстраційні номера автотранспортних засобів, які зазначені у даній формі відрізняються від номерів авто зазначених у наданих товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців 25 та 26 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998 за № 128/2568 (далі Правила № 363), товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Як зазначається, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 1.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Документи, передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Хоча товарно-транспортна накладна не є первинним документом, коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, її наявність та належне оформлення є належним доказом переміщення товару, враховуючи, що перевезення є одним з етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.

Відсутність такого документа або суттєві недоліки в його оформленні можуть ставити під сумнів реальний характер господарської операції, особливо з урахуванням інших обставин, які свідчать про її безтоварність, наприклад, об`єктивна неможливість здійснення господарських операцій контрагентом, враховуючи податкову інформацію щодо характеру його діяльності; не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних (так званий «обрив» ланцюга постачання); не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання; наявність кримінальних проваджень щодо контрагента; відсутність документів бухгалтерського обліку, складення яких передбачено правовими нормами або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту, та/чи суттєві недоліки в їх оформленні, тощо.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження факту надання послуг з перевезення вантажу, позивачем до перевірки та під час розгляду справи в суді першої інстанції надавалися, зокрема, товарно-транспортні накладні, які містять всі необхідні реквізити, зокрема: дату і місце складання; повне найменування або прізвище, ім`я, по батькові вантажовідправника, його код ЄДРПОУ або податковий номер. Такі ж дані вказані і щодо автомобільного перевізника та вантажоодержувача. Також в ТТН вказано пункти завантаження і розвантаження, а також дані про транспортний засіб: марка, модель, реєстраційний номер автомобіля (причепа чи напівпричепа) та водія транспортного, серія та номер його водійського посвідчення.

При цьому, суд зазначає, що розбіжності у реєстраційних номерах транспортного засобу та відсутність водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 тощо, у звіті 4-ДФ та формі 20-ОПП, які подавалися ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» до податкового органу не може безумовно свідчити про нереальність господарських операцій з надання послуг по перевезенню вантажу, за наявності належним чином оформлених ТТН, актів про надання послуг, платіжних доручень, підприємство позивача не може нести відповідальність за достовірність звітування свого контрагента податковому органу, та за належне оформлення трудових відносин з певними особами.

Крім того, наявні в матеріалах справи звіти 4-ДФ та форма 20-ОПП надавалися ТОВ «АГРО ТРАК ТРАНС» 11.05.2021 р., в той час як сам відповідач зазначив про те, що з квітня 2021 року це підприємство не звітується.

Що стосується посилання податкового органу на те, що позивачем до позову не надано Заявок, які є невід`ємною частиною цього Договору транспортного перевезення, колегія суддів зазначає. що вказаний документ не є документом первинного бухгалтерського обліку в розумінні приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а основними товаро супроводжуючими документами є товарно-транспортна накладна і договір на транспортування, які надавалися як під час проведення перевірки, так і під час судового розгляду справи.

Твердження контролюючого органу про те, що контрагент позивача не мав достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарських операцій є безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів щодо постачальників позивача та дослідження первинних документів.

Також суд зазначає, що згідно висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, в постановах від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується посилання податкового органу на те, що в ході перевірки встановлена наявність обставин, які свідчать про умисні, нерозумні та недобросовісні діяння ТОВ «ГЯДТ Агро» зокрема: - обізнаність посадових осіб ТОВ «ГЯДТ Агро» про те, що первинні документи, складені для оформлення господарської операції, яка фактично не відбулася, не можуть бути підставою для податкового обліку, колегія суддів зазначає, що ці доводи відповідача також ґрунтуються на його припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Крім того, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності «замкнутої схеми руху коштів», яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи у своїй сукупності відображають зміст господарських операцій та їх вартісні і кількісні показники та підтверджують пов`язаність здійснених витрат з господарською діяльністю, а відносини що склалися між сторонами правочину, відповідають видам діяльності сторін договору та були направлені на фактичне здійснення господарської операції та наслідків такої операції у вигляді зміни стану та структури активів і зобов`язань ТОВ «Гядт Агро».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 07.11.2022 № 1 та від 07.11.2022 № 1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року по справі №440/10902/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 21.09.2023 року.