Справа № 282/600/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 282/600/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Носач В.М.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

20 вересня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції Житомирського ВП№1 ГУНП України в Житомирській області сержанта поліції Гончарука Василя Павловича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Любарського районного суду Житомирської області із адміністративним позовом до поліцейського патрульної поліції Житомирського ВП№1 ГУНП України в Житомирській області сержанта поліції Гончарука Василя Павловича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову серії БАБ №462854 від 18 травня 2023 року сержанта поліції Житомирського ВП №1 ГУНП в Житомирській області поліцейського Гончарука В.П. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та закрити адміністративне провадження у справі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 12.07.2023 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що постанова винесена в межах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 18.05.2023 в с. Новий Любар, вул. Бердичівська, Житомирського району керував транспортним засобом ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий під час руху, керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування Любарським районним судом 11.07.2022 терміном в один рік, та має встановлене та незареєстроване в законному порядку ГБО, чим порушив вимоги ч.4 ст. ст.126, ч.5 ст.121, ч.6 ст.121 КУпАП.

Позивач, вважаючи вказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIII.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. №3353-ХІІ порядок дорожнього руху на території України встановлюють "Правила дорожнього руху" (затв. постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 із змінами та доповненнями).

У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами ч.4 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність осіб, позбавлених права керування транспортними засобами, за керування транспортним засобом.

Порушення даної норми тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн..

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Водночас ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону, забезпечення виконання винесеної постанови, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності дійсно можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, як встановлено колегією суддів і підтверджується матеріалами даної справи, ОСОБА_1 18.05.2023 в с. Новий Любар, вул. Бердичівська, Житомирського району керував транспортним засобом ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий під час руху, керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування Любарським районним судом 11.07.2022 терміном в один рік, та має встановлене та незареєстроване в законному порядку ГБО, чим порушив вимоги ч.4 ст. ст.126, ч.5 ст.121, ч.6 ст.121 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором поліції при перевірці документів було з`ясовано, що позивач був позбавлений права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік, що підтверджується постановою Любарського районного суду від 11.07.2022.

Саме такий склад правопорушення остаточно і було зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що за приписами п.2.4 (а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися із дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У силу вимог ст.31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких зокрема перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, а також застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- та відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання ПДР.

Отже, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність (відсутність) адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, а також інші обставини, встановлюються, серед іншого, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису або ж засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими визначеними законодавством доказами.

Слід зазначити, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.4 розділу І "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (затв. наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції НПУ, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.ч.1,2 і 3 ст.122, а також ч.ч.1,2 і 4 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач долучив до матеріалів справи диск із відеозаписом, на якому зафіксовано зупинення посадовими особами відповідача транспортного засобу, яким керував позивач.

Належність представленого відповідачем доказу слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, а також наданий відповідачем відеозапис із місця події, суд апеляційної інстанції встановив факт керування позивачем транспортним засобом ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому такий відеозапис є якісним та надає можливість чітко і однозначно констатувати даний факт.

Відеоматеріал з місця події, що був наданий відповідачем до матеріалів справи, досліджений судом попередньої інстанції, без сумнівів є доказом в адміністративній справі та безпосередньо свідчить про наявність правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим спеціального парва, що є грубим порушенням ПДР України і зі свого боку є складом правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП.

При цьому суд першої інстанції цілком правильно звернув увагу на те, що позивачу було роз`яснено порядок сплати штрафу, порядок оскарження цієї постанови та процесуальні права, у тому числі його право на правову допомогу. Апелянт ознайомився із оскаржуваною постановою та засвідчив це власним підписом, що підтверджується копією постанови БАБ №462854 від 18 травня 2023 року, наявною у матеріалах цієї справи.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене судова колегія доходить висновку, що при вирішенні даної справи суд 1-ї інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та неправильному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Отже, за таких обставин колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 12 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.