Справа № 340/7825/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 340/7825/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року

в адміністративній справі №340/7825/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №340/7825/21 адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим останній просить його скасувати та ухвалити нове рішення по цій справі, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставин того, що з матеріалів службового розслідування вбачається відсутність жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачеві були передані під звіт для зберігання 37 радіостанцій Р-159. Натомість, як зазначено в акті службового розслідування, затвердженому 22.12.2017 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вказані радіостанції були передані для зберігання на склад (майна радіаційного, хімічного, біологічного захисту) військової частини НОМЕР_1 . Згідно з рапортом начальника оркестру військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта Савченка Д.В. та доповіді бухгалтера ФЕС військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було виявлено нестачу радіостанцій саме на складі радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 (далі склад РХБЗ в/ч НОМЕР_1 ). Відповідно до п.п. 3.2.40 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 р. №300 начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. Вищевказане, на думку відповідача, свідчить про те, що відповідальною особою за зберігання 37 радіостанцій Р-159, на час втрати військового майна, є саме начальник складу на якому зберігалося таке майно. З огляду на вказане, відповідач вважає, що в даному випадку, покладення відповідальності за втрату 37 радіостанцій Р-159 на відповідача, як помічника начальника штабу - начальника зв`язку підпорядкованої військової частини є безпідставним.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 №5 від 17.05.2014 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) для проходження військової служби на посаді начальника зв`язку командира взводу військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с.158).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2017 №785, призначено службове розслідування по факту втрати радіостанцій Р-159 у військовій частині НОМЕР_4 та НОМЕР_3 (а.с.113).

В ході проведення службового розслідування підтверджено факт втрати облікованих радіостанцій Р-159 в службі зв`язку Військової частини НОМЕР_3 у кількості 37 (тридцять сім) комплектів радіостанцій Р-159. Матеріально відповідальною особою у військовій частині НОМЕР_3 за Р-159 був помічник начальника штабу - начальник зв`язку в/ч НОМЕР_3 капітан ОСОБА_1 , який являючись посадовою особою та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , втратив військове майно ввірене йому для зберігання (а.с.114-119).

Наказом командира Військової частини від 23.12.2017 №823 «Про результати службового розслідування по факту втрати радіостанцій Р-159 в військових частинах НОМЕР_4 та НОМЕР_3 » на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у двократному розмірі, солідарно в сумі 538 224,98 грн (а.с.138-140).

Разом з тим, наказом командира Військової частини від 12.07.2019 №362 «Про результати повторного службового розслідування по факту втрати радіостанцій Р-159 в військових частинах НОМЕР_4 та НОМЕР_3 » внесено зміни до наказу від 23.12.2017 №823, зокрема прийнято вважати недійсними притягнення до повної матеріальної відповідальності у двократному розмірі, солідарно в сумі 538 224,98 грн. Водночас, зазначено, що суму 269 112,49 грн занести до книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та облікувати за капітаном ОСОБА_1 , притягнути останнього до повної матеріальної відповідальності та утримувати до повного погашення суму 269 112,49 грн щомісячно у розмірі 20% місячного грошового забезпечення (а.с.152-155).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №108 від 07.06.2021, капітана ОСОБА_1 помічника начальника штабу начальника зв`язку військової частини НОМЕР_3 звільнено з військової служби у запас та виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та з усіх видів забезпечення, заборгованість заподіяної державі шкоди станом на 06.06.2021 становить 207 046,17 грн, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №362 від 12.07.2019 (а.с.156-157).

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не виконав у повному обсязі свій обов`язок відшкодувати заборгованість із заподіяної державі шкоди, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено заборгованість помічника начальника штабу начальника зв`язку військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 , яка становить 204 492,53 грн, доказів її погашення суду не надано, доказів оскарження та скасування наказів про призначення службового розслідування та проведення службового розслідування, яким встановлено розмір завданої матеріальної шкоди суду не надано, тому позов слід задовольнити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1993 №548-ХIV (далі Статут внутрішньої служби) установлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п. 7, 10 ст. 83 Статуту внутрішньої служби (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) начальник служби бригади зобов`язаний:

- знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу;

- вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом полку звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів.

Відповідно до ст. 84 Статуту внутрішньої служби про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно з приміткою ст. 82 Статуту внутрішньої служби положеннями статей 82 - 84 керуються всі начальники служб полку, начальник розвідки, начальник зв`язку та начальник фізичної підготовки і спорту полку.

Із аналізу наведеного слідує, що відповідач несе повну матеріальну відповідальність за ввірене йому майно згідно займаної посади на час проведення службового розслідування по факту втрати радіостанцій.

Згідно зі ст.26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV (далі Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР) (чинне на час виникнення правовідносин, та втратило чинність 03.10.2019), а також Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до п. 1 розділу І Положення №243/95-ВР це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані.

У статті 1 Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з п. 2 розділу І Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

У випадках, передбачених пунктом 14 Положення №243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 розділу І Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно з п.6 розділу І Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково. Ці особи за згодою командира (начальника) військової частини можуть відновити пошкоджене майно.

Статтею 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей - отже, у даному випадку шкода заподіяна у зв`язку з нестачею військового майна переданого під звіт для зберігання.

Таким чином, на момент звільнення зі служби відповідача як особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, діяли положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відповідно до яких, відшкодування завданої шкоди здійснюється, зокрема, в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

З матеріалів справи встановлено, що на час перебування капітана ОСОБА_1 на службі - помічником начальника штабу-начальником зв`язку Військової частини НОМЕР_3 , службовим розслідуванням виявлено нестачу ввіреного військового майна.

Відтак відповідно до статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (в редакції на момент звільнення відповідача зі служби) відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку.

Станом на день звільнення зі служби (06.06.2021) відповідачем було відшкодовано шкоду у розмірі 64 620,47 грн шляхом утримання з грошового забезпечення відповідача щомісячно 20% такого грошового забезпечення, що не спростовано відповідачем.

Сума заборгованості до стягнення зі ОСОБА_1 після його звільнення з військової служби за контрактом відповідно до наказу від 07.06.2021 №108, склала 207 046,17 грн (а.с.156-157).

Відповідно до витягу з книги грошових стягнень і нарахувань залишок заборгованості помічника начальника штабу начальника зв`язку військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 становить 204 492,53 грн.

Відповідач, заперечуючи проти обов`язку з відшкодування зазначеної заборгованості, зазначає про свою незгоду з висновками службового розслідування та процедурою проведення повторного службового розслідування, за результатами якого визначено суму заборгованості до відшкодування у розмірі 269 112,49 грн.

Водночас суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки відповідачем не надано доказів оскарження та, як наслідок, скасування наказів про призначення службового розслідування та про результати службового розслідування, яким встановлено розмір завданої матеріальної шкоди, доводи відповідача про помилковість висновків такого службового розслідування є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що у цій справі ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву на адміністративний позов про стягнення матеріальної шкоди, в якій просив:

- визнати частково протиправним та частково скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2017 №823, в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 ;

- визнати частково протиправним та частково скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2019 №362 в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утримані кошти з його грошового забезпечення у сумі 64620,47 грн. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2019 №362 (а.с.27-32).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування частково наказів, стягнення коштів залишено без руху у зв`язку із спливом строку звернення до суду щодо оскарження наказів та не поданням заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та підтверджуючих доказів (а.с.38-39).

На виконання вимог ухвали суду від 18.01.2022, представником ОСОБА_1 подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду (а.с.164-168).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2022, яка ОСОБА_1 оскаржена не була та набрала законної сили, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування частково наказів, стягнення коштів повернуто позивачу разом з усіма доданими до нього документами (а.с.173-175).

Таким чином, оскільки в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 не оскаржується правомірність наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2017 №823 та від 12.07.2019 №362 щодо притягнення його до матеріальної відповідальності, та враховуючи відсутність доказів їх скасування, останні є чинними та підлягають виконанню, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 204 492,53 грн, розмір та підстави стягнення якої визначено зазначеними наказами.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позову прийнято без неправильного застосування норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №340/7825/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко