Справа № 640/22409/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 вересня 2023 року м.Київ № 640/22409/19

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Головенка О.Д., суддів: Колеснікової І.С., Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Окружного адміністративного суду від 06.04.2021 № 640/22409/19 за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора в особі Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора в особі Генерального прокурора та просив суд:

визнати протиправним і скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 17.10.2019 №1109ц про звільнення з посади начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури;

поновити на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 18.10.2019;

стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.08.2022 касаційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 залишено без змін.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 відкрито провадження за виключними обставинами про перегляд рішення Окружного адміністративного суду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду заяви по суті у складі колегії суддів головуючий суддя Головенко О.Д., судді Колеснікова І.С. та Перепилиця А.М.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що під час розгляду справи судом не була врахована та відхилена позиція щодо незаконності застосування до нього п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, відповідно до якого передбачалось, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2010 № 1697, з підстав, що даний Закон на час розгляду справи судом діяв, не скасований та не визнаний неконституційним.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі № 3-5/2022 (9/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ.

ОСОБА_1 вказує, що при вирішенні даної справи суд першої та апеляційної інстанції застосував в обґрунтування своїх висновків п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, у зв`язку з чим, оскільки Конституційним Судом встановлено неконституційність цього положення Закону № 113-ІХ, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 640/22409/19 відмовлено в задоволенні позову, рішення є не виконаним, наполягаючи на протиправності наказу про звільнення за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", заявник вважає, що має право на подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами на п. п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

13.09.2023 розгляд вказаної заяви продовжено в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При цьому, встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.19.09.2019 № 113-IX".

При цьому, приписи п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX регулювали порядок повідомлення прокурорів про їх можливе звільнення з посади.

В рішенні від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) Конституційний Суд України зазначив, що зі змісту конституційної скарги та долучених до неї матеріалів убачається, що ОСОБА_2 працював в органах прокуратури з 1998 року. Генеральний прокурор наказом від 04.11.2019 № 1335ц (далі - Наказ) звільнив його з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697) 15.11.2019 (на підставі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Наказ видано на підставі ст. 9 Закону № 1697 та п.п. 1 п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113" (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

У період з 19.02.2015 по 17.10.2019 позивач перебував на публічній службі, зокрема на різних посадах проходив службу в органах прокуратури.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 28.12.2018 №1390ц позивача призначено на посаду начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

У зв`язку з набранням 25.09.2019 чинності Законом № 113-ІХ, яким запроваджено реформу прокуратури, обов`язковою умовою якої є атестація, успішне проходження усіх етапів якої є підставою для переведення до Офісу Генерального прокурора обласних прокуратур чи окружних прокуратур, позивач до 15.10.2019 мав подати Генеральному прокурору заяву, форма якої затверджена Додатком 2 до Порядку № 221, про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора обласних прокуратур чи окружних прокуратур та про намір пройти атестацію.

Позивачем не подано до Генерального прокурора такої заяви про переведення на відповідну посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, яка б містила відомості про його намір пройти атестацію, його згоду на обробку персональних даних та на застосування процедур і умов проведення атестації.

Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 1109ц позивача звільнено з вищевказаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII з 18.10.2019.

Підпунктом 2 п. 19 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Тобто, позивача, було звільнено з посади прокурора не на підставі п. 6 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який визнаний неконституційним, а у зв`язку з ліквідацією чи реорганізації органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 по справі № 3-5/2022(9/22) та визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункту розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX" не вплинуло на результат розгляду даної справи № 640/22409/19.

При цьому, п. 2 рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) визначено, що п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX", визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст. 52 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з урахуванням приписів Конституції України, Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 слідує, що положення п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX", визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 01.03.2023.

За таких підстав, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22), та вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, суд дійшов висновку, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) на спірні правовідносини не впливає, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

При цьому, аналогічного висновку щодо оцінки як виключної обставини Рішень Конституційного Суду України дійшов Верховний Суд, зокрема в постановах від 23.12.2020 у справі № 825/3135/15-а, від 23.12.2020 у справі № 826/20084/14, від 28.10.2020 у справі № 823/2372/17.

Крім того, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 зазначив, що положення п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення" про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством". Наявність Рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.'' Окремо Суд зазначив: "… не може вважатись невиконаним, в розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 640/22409/19, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 640/22409/19 залишити в силі.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Головуючий суддя: Головенко О.Д.

Судді: Колеснікова І.С.

Перепелиця А.М.