Справа № 580/2729/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2729/22 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Епель О.В., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, яким просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформлене протоколом від 19 травня 2022 року №13, про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправним і скасовано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради оформлене протоколом від 19травня 2022 року №13, про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні прийняти рішення щодо надання йому такого статусу.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи.

Додатково зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що Закон України "Про Національну поліцію" не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та поліцейських, а тому підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутні.

Позивач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції перевірені всі обставини справи та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Звернув увагу суду на ту обставину, що відповідачем подано апеляційну скаргу з пропуском строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з копією трудової книжки серія НОМЕР_1 позивач:

- з 03 серпня 2005 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу від 26 липня 2005 року №241 о/с;

- 06 листопада 2015 року звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу від 06 листопада 2015 року №312 о/с;

- з 07 листопада 2015 року прийнятий на службу до Національної поліції на підставі наказу від 07 листопада 2015 року №58 о/с;

- 14 січня 2022 року звільнений зі служби в поліції на підставі наказу від 30 грудня 2021 року №395 о/с (а.с. 23).

Відповідно до акта №37 про нещасний випадок (у тому числі поранення), затвердженим начальником УМВС України в Черкаській області Пустоваром В.В. 06 листопада 2015 року обставини та причини, за яких стався нещасний випадок 29 жовтня 2015 року зі старшим оперуповноваженим сектору БНОН Придніапровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, капітаном міліції ОСОБА_1 відповідають переліку, визначеному п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27 грудня 2002 року №1346, як такі, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 15 грудня 2021 року №242 Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в поліції.

Згідно з наказом Головного управління національної поліції в Черкаській області від 30 грудня 2021 року №395 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №635614 позивачу 19 квітня 2022 року встановлена ІІ група інвалідності, причина інвалідності: травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 19 травня 2022 року №13 позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки працівники Національної поліції не включені до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вважаючи протиправним рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради протиправним позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач відповідає переліку категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаному в ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки відповідно до Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що прирівнюються посадам поліцейських, посада старшого оперуповноваженого з особливих доручень апарату головних управлінь Національної поліції прирівнюється до старшого оперуповноваженого з особливих доручень апарату головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (далі - Положення № 302).

Відповідно до п. 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з п. 7 Положення № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення № 302 передбачено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 03 серпня 2005 року, а з 07 листопада 2015 року по 14 січня 2022 року - у Національній поліції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19 квітня 2022 року встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції. Крім того, вищенаведений закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наголосив, що чинним законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року по справі №824/32/19-а дійшов висновку про те, що для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року по справі №1140/2362/18 зазначив, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "інвалідів війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Отже, враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків поліцейського у мирний час та не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у розумінні ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", це виключає можливість надання йому статусу саме особи з інвалідністю внаслідок війни.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що факт отримання особою інвалідності внаслідок травми, одержаної під час виконання службових обов`язків є достатньою підставою для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Щодо доводів позивача стосовно попуску Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді О.В. Епель

В.В. Кузьменко