Справа № 480/6652/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р. Справа № 480/6652/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Кравченко Є.Д.) від 23.03.2023 року по справі № 480/6652/22

за позовом Приватного підприємства "Урожайна долина"

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "Урожайна долина", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 10 лютого 2022 року № 09 про нарахування штрафу у розмірі 50% у сумі 52031 грн. 50 коп. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач не довів будь-якими доказами, наявність обставин, які б свідчили про цілеспрямовані чи удавано створені позивачем умови або умисно вчиненні ним діяння, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року по справі №480/6652/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 10 лютого 2022 року № 09 про нарахування штрафу у розмірі 50% у сумі 52031 грн. 50 коп. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Стягнуто на користь Приватного підприємства "Урожайна долина" (вул. Роменська, 51, смт.Липова Долина, Липоводолинський район, Сумська область, 42500, код ЄДПРОУ 38661706) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13, м. Суми, Сумська область, 40009, код ЄДПРОУ 43995469) суму судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року по справі №480/6652/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податкового зобов`язання по податку на додану вартість згідно податкової декларації за жовтень 2020 року по ПП «Урожайна долина».

За результатами перевірки складено акт від 18 січня 2022 року №300/А/18-28-18-09/38661706 (а.с. 15-20).

За результатами камеральної перевірки встановлено порушення вимог пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Кодексу в частині несвоєчасної сплати до бюджету податкового зобов`язання по податку на додану вартість згідно податкової декларації з ПДВ за жовтень 2020 року.

На підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України (несплата більше 90 днів та вчинені умисно) за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання за результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення ф. «Ш» від 10.02.2022 №09 (а.с. 21) та застосовано штрафну санкцію в розмірі 50% на суму 52031,50 грн.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, на якого покладено тягар доказування, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо умисної несвоєчасної сплати ПП «Урожайна долина» узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2020 року у розмірі 201992,00 грн.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що за даними ITC «Управління документами» Головного управління ДПС у Сумській області з боку платника податків відсутнє інформування контролюючий орган про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань. Вказує, що податковий орган не отримував листи на повідомлення від ПП «Урожайна долина» щодо неможливості сплати узгоджених сум податкових зобов`язань по ПДВ з будь-яких поважних причин чи у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Також вказав, що оскільки станом на 30.11.2020 року в ІКПП обліковувався борг у сумі 104063,00 грн., то відповідно до пункту 100.2. статті 100 Податкового кодексу платник податків мав право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Разом з тим, впродовж періоду несплати заява на розстрочення та/або відстрочення грошових зобов`язань /податкового боргу до Головного управління ДПС у Сумській області не надавалась, в зв`язку з чим ПП «Урожайна долина» не скористалося своїм правом передбаченим ст. 100 Податкового кодексу України.

Крім того зазначив, що ці дії ПП «Урожайна долина», відповідно до п. 112.2. ст. 112 Податкового кодексу України, свідчать, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вказує, що за весь період несплати - підприємством не використано своє право на надання пояснень причин непогашення заборгованості, повідомлення про обставини, які впливають на пом`якшення або звільнення від відповідальності, на отримання розстрочення/відстрочення податкових зобов`язань/боргу, в зв`язку з чим аргументація в позовній заяві про відсутність умислу щодо своєчасної сплати задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ за жовтень 2020 року - є необ`єктивною та не спростовує позицію контролюючого органу.

Отже, на думку відповідача, ПП «Урожайна долина» як платник податку, діяло недобросовісно та без належної обачності, що відповідно до абз. 2 п. 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, є умовою умисного податкового правопорушення. Також вказав, що зупинення реєстрації податкових накладних не впливає на порядок погашення задекларованих податкових зобов`язань за жовтень 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений в порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно з п. 54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно.

Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.п. 124.2 та 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Надаючи правові оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1 ПК України порядок справляння податків і зборів їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, встановлюється цим Кодексом.

Законом України від 16.01.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон № 466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом № 466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 112.1, п. 112.2 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст. 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Слід відмити, що згідно п. 109.3 ст. 109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналізуючи зазначені законодавчі положення, колегія суддів дійшла висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.2 і п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом умислу платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Натомість, акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України, окрім посилання на те, що у податкового органу було відсутнє інформування про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Кодексу, матеріали перевірки це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Кодексу.

В акті перевірки в обов`язковому порядку зазначається можливість надання платником пояснень та додаткових документів у порядку визначеному статтею 86 Кодексу про вчинені ним податкові правопорушення.

Підставами для висновків під час проведення перевірок є наявні визначені статтею 83 Кодексу матеріали, зокрема це може бути наявні матеріали попередніх перевірок, що свідчать про здійснення платником податків аналогічного правопорушення з 01.01.2021 (з урахуванням строку давності застосування штрафів за вчинення податкового правопорушення - 1095 днів).

Проте, акт перевірки таких відомостей не містить, а містить лише посилання на відомості щодо дати сплати зобов`язань та граничний строк сплати таких зобов`язань.

Крім того, відповідно до пункту 73.3 статті 73 Кодексу контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Отже, у разі виявлення фактів несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання контролюючий орган має право звернутися із запитом до платника податку.

У разі отримання пояснень та документів, матеріали передаються до підрозділів податкового аудиту для прийняття рішення щодо проведення документальної перевірки.

Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 640/20899/18 зазначив , що при вирішенні питання своєчасності виконання платником податків податкового обов`язку за умови перебування такого платника під дією персональних економічних та інших обмежувальних заходів судам слід перевіряти, чи була у цієї особи за таких умов реальна можливість сплати належних платежів та зборів. У разі відсутності за наведених обставин для цього платника податків механізму виконання податкового обов`язку відповідальність за несвоєчасне його виконання не може бути покладена на нього в якості додаткового тягаря.

Верховний Суд, розглядаючи питання притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, неодноразово вказував, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 4 березня 2021 року у справі № 640/20899/18, у разі доведеності того, що будь-якого іншого шляху виконання податкового обов`язку не було, то несвоєчасне його виконання з огляду на застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів до такого платника податків не утворює складу правопорушення, передбаченого статтею 109 ПК України.

З огляду на вказане суд апеляційної інстанції не вбачав можливим установлення в межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Що стосується посилання податкового органу на те, що за весь період наявності заборгованості позивачем не використано своє право на подання пояснень причин несплати заборгованості, повідомлення про обставини, які впливають на пом`якшення або звільнення від відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 01.12.2020 р. спливав термін сплати податкових зобов`язань з ПДВ, які виникли на підставі податкової декларації за жовтень 2020 року.

Разом з тим, 28.10.2020 р. та 30.10.2020р. було зупинено реєстрацію всіх виписаних ПП "Урожайна долина" податкових накладних за жовтень 2020 року, податкові зобов`язання з ПДВ за якими склали 309266,00 грн.

ПП "Урожайна долина" надавало до податкового пояснення та копії документів щодо зупинених податкових накладних до ГУ ДПС у Сумській області, з метою їх розблокування, але 09.12.2020 р. рішенням № 2219114/38661706 було відмовлено в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 3 від 05.10.2020 р.; 09.12.2020 р. рішенням №2219120/38661706 було відмовлено в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 4 від 15.10.2020 р.; 07.12.2020 р. рішенням № 2208775/38661706 від 07.12.2020 р. було відмовлено в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 5 від 12.10.2020 р.; рішенням № 3245427/38661706 від 18.10.2021 р. було відмовлено в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 6 від 13.10.2020 р.

У зв`язку з цим, 17.12.2020 р. позивач подав скаргу до ДПС України на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 07.12.2020 № 2208775/38661706, але скарги позивача було залишено без задоволення, що стало підставою для звернення платника податків до суду.

Так, 11.02.2021 р. було відкрито судове провадження по справі № 480/710/21 за позовною заявою ПП "Урожайна долина" з вимогами про визнання протиправними дій Державної податкової служби України по зупиненню реєстрації податкових накладних та визнання протиправними і скасування рішень Головного управління ДПС у Сумській області про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати вказані вище податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року по справі №480/710/21 вищезазначені рішення комісії Головного управління ДПС у Сумській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації визнано протиправними та скасовано (а.с. 40-46).

Таким чином, протиправність рішень ГУ ДПС у Сумській області про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі вищезазначених податкових накладних було визнано судом.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок прийняття вищезазначених рішень ГУ ДПС у Сумській області про відмову у реєстрації податкових накладних, які в подальшому були визнані протиправними, покупці не сплатили підприємству позивача суму ПДВ у розмірі 290382, 93 грн., яка була визначена податковим зобов`язанням з ПДВ у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 року.

В свою чергу, наведені вище обставини свідчать також про те, що позивач неодноразово звертався до ГУ ДПС у Сумській області та ДПС України з метою вирішення фінансової ситуації, яка склалася в підприємстві, у зв`язку з чим суд вважає, що посилання апелянта на те, що позивач не інформував контролюючий орган про обставини, які звільняють його від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань є такими, є безпідставними.

Що стосується посилання апелянта на те, що до думки апелянта про те, що платник податків мав право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями п. 100.2. ст. 100 ПК України визначено, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Приписами п. 100.4. ст. 100 ПК України передбачено, що підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Постановою КМУ від 27 грудня 2010 року № 1235 " Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин" визначено перелік обставин, що є підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу заявника.

Разом з тим, жодна з перелічених в розділі І постанови № 1235 обставин, що є підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу заявника не відносилася до ситуації ПП "Урожайна долина".

Крім того, аналіз норм постанови № 1235 свідчить про те, що в питаннях відстрочення або розстрочення податкового боргу податковий орган також приймає саму безпосередню участь, оскільки передбачена п. 2 цієї постанови загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі підтверджується висновком про результати аналізу фінансового стану заявника, що проводиться контролюючим органом за даними бухгалтерського обліку.

В свою чергу, судовим розглядом встановлено, що відповідач не звертався до ПП "Урожайна долина" з пропозиціями щодо відстрочення або розстрочення податкового боргу та/або проведення аналізу фінансового стану заявника за даними бухгалтерського обліку, у зв`язку з чим наведені вище доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Що стосується посилання податкового органу на те, що у ході моніторингу Єдиного реєстру податкових накладних, виписаних та зареєстрованих за період жовтень - листопад 2020 року, встановлена загальна сума операцій з придбання товарів (робіт, послуг) на суму 532,9 тис, грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що заборгованість з податку на додану вартість, на яку складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, виникла у ПП "Урожайна долина" на підставі податкової декларації з податку на додану вартість саме за жовтень 2020 року.

Положеннями п. 57.1. ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 49.18. ст. 49. ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; (пп.49.18.1.П.49.18. ст. 49 ПК України).

Додана до позовної заяви квитанція № 2 про подання податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 року свідчить, що податкову декларацію було подано 21.11.2020 року.

Таким чином, термін сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2020 року настав 01 грудня 2020 року.

Наведене вище свідчить про те, що в періоді жовтень - листопад 2020 року, на який посилається відповідач ще не було жодної податкової заборгованості у ПП «Урожайна долина».

Крім того, як вказувалося вище, всі виписані податкові накладні за жовтень 2020 року були зупинені, про що підприємство позивача дізналося тільки 30.10.2020 року.

Також суд зазначає, що відповідно до положень п. 201.1. ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Положеннями п. 187.1. ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Аналіз наведених вище норм ПК України свідчить про те, що сплата коштів постачальнику не є безумовною і єдиною підставою для складення податкової накладної. В свою чергу, податковим органом не доведено, що в періоді жовтень-грудень 2020 року ПП "Урожайна долина сплачувало будь-які кошти постачальникам, а тому доводи апелянта в цій частині також є безпідставними.

Що стосується посилання апелянта на зростання дебіторської заборгованості за 2020 рік на 309,2 тис, грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 31.12.2020 р. ПП "Урожайна долина" мало дебіторську заборгованість у розмірі 321,9 тис. грн. Дебіторська заборгованість виникла за продукцію, яку було відвантажено в жовтні 2020 року та складено податкові накладні № 3 від 05.10.2020 р. покупець ТОВ "КомпаНия ПРОМЕТЕЙ" на суму 683090,84 грн., в т.ч. сума ПДВ -113848,47 грн.; № 4 від 15.10.2020 р. покупець ТОВ "КомпаНия ПРОМЕТЕЙ" на суму 263026,26 грн., в т.ч. сума ПДВ - 43837,71 грн.; № 5 від 12.10.2020 р. покупець ТОВ "МК ТРЕЙДЕР" на суму 463259,52 грн., в т.ч. сума ПДВ -77209,92 грн.; № 6 від 13.10.2020 р. покупець ТОВ "МК ТРЕЙДЕР" на суму 332 920,96 грн., в т.ч. сума ПДВ -55 486,83 грн., які не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Сума дебіторської заборгованості є сумою ПДВ, яку покупці відмовилися сплачувати ПП "Урожайна долина", так як виписані продавцем ПП "Урожайна долина" податкові накладні були спочатку заблоковані, а потім було відмовлено в реєстрації, а саме: ТОВ "КомпаНия ПРОМЕТЕЙ"- 189223,41 грн.; ТОВ "МК ТРЕЙДЕР"- сума заборгованості 132696,75 грн.

Вказані обставини підтверджуються інформацією про стан дебіторської заборгованості станом на 31 грудня 2020 року.

Таким чином, посилання ГУ ДПС у Сумській області на те, що ПП «Урожайна долина» не проводило роботу зі стягнення боргів є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки для стягнення боргу підприємство зверталося зі скаргами до ДПС України та до суду про визнання протиправними рішень про відмову у реєстрації податкових накладних та про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно наклав на ПП "Урожайна долина" штраф на підставі ст. 124 ПК України у розмірі 50 відсотків від суми несплаченого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2022 р. за № 09 Головного управління ДПС у Сумській області про нарахування штрафу у розмірі 50% у сумі 52031,50 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) є протиправним.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року по справі №480/6652/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.О. Бегунц