Справа № 460/24640/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/24640/22 пров. № А/857/11541/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

за участю представника позивача Губара В.Є.,

за участю представника відповідача Дмитрук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, прийняте суддею Гресько О.Р. о 15 годині 36 хвилині у м. Рівному, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) (надалі Колонія, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача при утриманні в період з 22.06.2022 до 06.07.2022 у карцері, а саме: які полягають у не забезпеченні індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни; зобов`язання відповідача при триманні у карцері утриматися від вчинення дій, які полягають у не забезпеченні індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо незабезпечення засудженого індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою при його утриманні у карцері в період з 22.06.2022 до 06.07.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що під час утримання позивача у карцері обов`язок установи забезпечити позивача у карцері спальним місцем без обмеження у часі та постільними речами з обмеженням у часі (на час сну) відповідачем не виконано, оскільки спальне місце зберігалося у вертикальному положенні, що сукупно підтверджується наявним у матеріалах справи листом Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22 та показаннями ОСОБА_1 .

Суд зазначив, що порядок здійснення нагляду за засудженими врегульовано чинним законодавством.

Суд взяв до уваги фотографії та відеозапис з камери відеоспостереження у камері карцеру №13 та лист Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22 та прийшов до висновку, що ракурс камери безпосередньо не направлений на санвузол та не фіксує справляння природніх потреб. При цьому, суд звернув увагу, що ракурс і кут камери на момент перебування позивача у карцері і на момент запису досліджуваних у судовому засіданні записів не змінилися, тобто перебували в аналогічному положенні.

У спірних правовідносинах наявність камери відеоспостереження та її ракурс не порушує гарантованого статтею 8 Конвенції права особи (засудженого) на повагу до особистого життя, адже переслідує забезпечення режиму безпеки в установах відбування покарань, попередження втеч з виправних/виховних колоній та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.

Суд відхилив твердження позивача про те, що у період перебування у карцері були несправності сантехнічного обладнання, що негативно вплинуло на здоров`я позивача, оскільки таке спростовується довідкою про стан здоров`я позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 та Державна установа «Городищенська виправна колонія» (№96) подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що докази, на які покликався суд першої інстанції, зокрема, фотографії та відеозапис з камери спостереження неможна вважати достовірними, адже на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи.

Крім того, поза увагою суду залишилося оцінка показань як свідка ОСОБА_1 про зйомку відеокамерою за період перебування у карцері його верхньої частини тіла, зокрема обличчя, під час справляння природніх потреб в санітарному вузлі.

Слід зазначити, що ні фотографії, ні відеозапис з камери відеоспостереження, надані відповідачем, не можуть заперечити вищевказаних показань свідка ОСОБА_1 , оскільки вони не створювалися у варіанті присутності особи в санітарному вузлі карцеру.

Суд припустився неповного з`ясування обставин справи, адже ухвалою від 12.01.2023 відхилив клопотання позивача щодо допиту як свідків інших засуджених, які у 2022 утримувалися в карцері - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також клопотання позивача про огляд речових доказів (відеокамери та санітарного вузла у карцері) за їх місцезнаходженням.

Акт від 22.06.2022 дійсно містить інформацію про відсутність порушень цілісності камери карцеру і підписаний ОСОБА_1 , однак з його змісту видно, що він складений при поміщенні позивача до карцеру, тобто на час, коли йому не було відомо про несправності сантехнічного обладнання.

Що стосується Акту від 22.06.2022 технічного огляду та обшуку камери №13, то у ньому відсутні підписи ОСОБА_1 , тобто позивач не мав фізичної можливості зафіксувати у цьому Акті свої зауваження щодо неналежних умов його утримання.

Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Державна установа «Городищенська виправна колонія» (№96) в апеляційній скарзі зазначає, що на момент подання позову позивач не лише знав про відповідь Рівненської обласної прокуратури на його звернення, але й отримав дану відповідь, проте не вжив жодних дій для залучення даного доказу до матеріалів справи вчасно.

Суд першої інстанції погодився з тим, що позивач має юридичну зацікавленість у вирішенні даного спору, про що вказується в ухвалі суду від 21.01.2023. В той же час, у оскаржуваному рішенні суд зробив висновок, що під час утримання позивача у карцері такий обов`язок відповідача щодо незабезпечення засудженого ОСОБА_1 індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою при його утриманні у карцері в період з 22.06.2022 по 06.07.2022 не виконано, що підтверджується показаннями, зокрема ОСОБА_1 .. У даному випадку судом проігноровано принцип достовірності та достатності доказів, оскільки позивач не є безстороннім та юридично зацікавлений у вирішенні справи на його користь.

Листом не підтверджуються доводи позивача про те, що відкидне ліжко працівниками установи переводилось у вертикальне положення та замикались на замок. Необхідно наголосити і на тому, що контролюючий орган не звертався з офіційним запитом до Колонії щодо надання відеозаписів з камери відеоспостереження у період відбування дисциплінарного стягнення позивачем з 22.06.2022 по 06.07.2022 (згідно Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженого наказом МЮУ від 26.06.2018 № 2025/5 зберігання відеоінформації здійснюється не менше ніж за 30 діб).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі, з 11.07.2021 відбуває міру покарання в Державній установі «Городищенська виправна колонія» (№96).

22.06.2022 відповідачем прийнято постанову про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань. Зі змісту даної постанови вбачається, що засуджений ОСОБА_1 , 1979 року народження, 09.06.2022 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось в умисному завданні шкоди державному майну (пошкодження камери системи відеоспостереження та приведення її у непридатний для подальшого використання стан). Правові підстави застосування технічних засобів нагляду та контролю, які регламентуються ст.103 КВК України, засудженому ОСОБА_1 доведено під підпис.

Довідкою Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) від 23.12.2022 підтверджується, що позивач під час відбування дисциплінарного стягнення у виді поміщення в карцер з 22.06.2022 по 06.07.2022 утримувався в камері карцеру №13.

У довідці Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) від 30.12.2022 зазначено, що під час відбування дисциплінарного стягнення відповідно до розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань засуджений ОСОБА_1 був забезпечений індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі надавались тільки під час сну, верхній одяг на час виходу з приміщення. Індивідуальне спальне місце надавалося без обмеження в часі в горизонтальному положенні.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими визначається Кримінально-виконавчим кодексом України (надалі - КВК України).

Згідно з ст.3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Статтею 5 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Відповідно до ч.2 ст.7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані:

виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;

з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Статтею 107 КВК України визначені права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.

Частиною 3 статті 107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня.

Так, згідно з ч.1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення, а саме: поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб.

Згідно зі статтею 134 КВК України, яка регламентує порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого (ч.1 ст.134 КВК України).

Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Згідно з п.3 розділу 2 Правил засуджені, зокрема, зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням.

Відповідно до п.4 розділу 2 Правил засудженим забороняється, зокрема, умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну.

Щодо позовної вимоги про те, що позивача не забезпечено індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, колегія суддів зазначає наступне.

Заступником керівника Рівненської окружної прокуратури здійснено перевірку щодо можливого порушення прав ОСОБА_1 адміністрацією установи виконання покарань.

На запит Рівненської окружної прокуратури відповідачем надано відповідь від 01.08.2022 №17/2062, у якій зазначено, що Кримінально-виконавчим законодавством України та нормативними документами Міністерства юстиції України законодавчо не врегульовано порядок відкривання спальних ліжок в денну пору доби у камері карцеру установи виконання покарань. Однак, переслідуючи мету розширення правового статусу засуджених, керівництвом установи прийнято рішення спальні ліжка в карцері не тримати у вертикальному положенні.

За результатами перевірки Рівненською окружною прокуратурою листом від 04.08.2022 №50-62-2853-22 повідомлено позивача про те, що відповідно до абзацу 2 пункту 6 розділу 21 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 у ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки під час сну, верхній одяг на час виходу з приміщення. Разом з тим, всупереч зазначеним вимогам спальне місце не забезпечено, оскільки останнє зберігалося у вертикальному положенні.

Відповідно до ч.11 ст.134 КВК України у дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення.

Така ж за змістом норма закріплена у абзаці другому пункту 6 розділу XXI Правил.

Отже, наведеними нормами чинного законодавства передбачено обов`язок установи забезпечити позивача у карцері спальним місцем без обмеження у часі та постільними речами з обмеженням у часі (на час сну).

Однак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, під час утримання позивача у карцері такий обов`язок відповідачем не виконано, оскільки спальне місце зберігалося у вертикальному положенні, що сукупно підтверджується наявним у матеріалах справи листом Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22 та показаннями ОСОБА_1 .

Покликання Колонії на те, що позивачем лист прокуратури долучено із пропуском строку для подання доказів до суду, то колегія суддів зазначене відхиляє, враховуючи те, що такій лист є необхідним для повного з`ясування обставин справи та його наявність ініційована судом.

Щодо позовної вимоги про порушення відповідачем абз.3 ч.1 ст.8 КВК України, абз.15 п.8 розділу V Правил та ч.1 ст.115 КВК України, п.1, 4 розділу ХХІІ Правил, які полягають у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1, 3 ст.103 КВК України передбачено, що адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.

Перелік технічних засобів нагляду і контролю та порядок їх використання визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1 розділу XXIII до Правил нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах, медичних частинах та лікарняних закладах адміністрацією установ виконання покарань встановлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

Кут огляду відеокамер, які встановлені у жилих приміщеннях та камерах, не має охоплювати санітарні вузли.

Забороняється встановлювати відеокамери у приміщеннях (камерах), в яких проводяться медичні обстеження (огляди) засуджених, особистий обшук з роздяганням, жилих кімнатах тривалих побачень, а також у лазнях, роздягальнях, душових та туалетних кімнатах.

Згідно п. 8 розділу V Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.06.2018 №2025/5 (далі Порядок №2025/5) відеокамери у виправних/виховних колоніях встановлюються: у внутрішній та зовнішній заборонених зонах, на КПП з пропуску людей і транспорту, КПП між житловою та виробничою зонами; в місцях несення служби персоналом; на території та об`єктах житлової й виробничої зон; у коридорах кімнат проведення тривалих побачень; у приміщенні для проведення короткострокових побачень; біля входу та у коридорах, на сходових клітках, у службових та підсобних - приміщеннях структурних дільниць та секторів, у камерах ДІЗО/К/ПКТ(ОК), секторів максимального рівня безпеки та прогулянкових двориках; у жилих приміщеннях та камерах дільниці посиленого контролю; між зовнішніми та внутрішніми дверима кімнат для проведення тривалих побачень із засудженими до довічного позбавлення волі; по огорожі дільниці соціальної реабілітації та дільниці соціальної адаптації; у кімнатах прийому та видачі посилок і передач; у приміщеннях чергової частини, чергової варти та центру спостереження; у спеціальному транспорті для перевезення засуджених.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №2025/5 система відеоспостереження забезпечує дистанційне візуальне спостереження за об`єктами виправної/виховної колонії, поведінкою засуджених, порядком несення служби персоналом виправної/виховної колонії.

Згідно з п. 7 розділу VII Порядку №2025/5 доступ персоналу виправної/ виховної колонії до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, реалізується за допомогою програмних та апаратних засобів обмеження доступу (паролі, захищені протоколи обміну тощо), захищених від несанкціонованого втручання у канали передачі цієї інформації. Право доступу до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, має персонал виправної/виховної колонії відповідно до розподілу посадових обов`язків.

Таким чином, основними функціями відеоспостереження є забезпечення безпеки персоналу виправної колонії, засуджених, цілодобовий контроль за їх поведінкою, виконання внутрішнього розпорядку дня.

При цьому, інформація, що фіксується, є інформацією з обмеженим доступом, належить виправній колонії і не передається (не транслюється).

Судом із матеріалів справи встановлено, що до позивача застосовувалися дисциплінарні стягнення, зокрема, 04.05.2022 догана (втручання в роботу програмного забезпечення планшетного комп`ютера), 09.06.2022 - догана (занавішування камери відеоспостереження), 09.06.2022 сувора догана (занавішування камери відеоспостереження), 22.06.2022 карцер 14 діб (навмисне пошкодження камери відеоспостереження).

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відеонагляд, який цілодобово в приміщеннях для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, є виправданим заходом безпеки.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги фотографії та відеозапис з камери відеоспостереження у камері карцеру №13, а також лист Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22, з яких вбачається, що ракурс камери безпосередньо не направлений на санвузол та не фіксує справляння природніх потреб.

У силу вимог ст.115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Пунктами 1, 4 розділу ХХІІ Правил передбачено, що для засуджених створюються необхідні житлово-побутові умови. В установах виконання покарань забезпечується виконання санітарно-гігієнічних та протиепідемічних правил.

Дезінфекція водогінних мереж, приміщень для проживання, харчування та інших комунально-побутових та кухонно-складських приміщень установ виконання покарань проводиться відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Забезпечується чітка робота пральні, сушильні, перукарні, дезкамери та інших об`єктів комунально-побутового призначення.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що у період перебування у карцері були несправності сантехнічного обладнання.

Однак, зазначене спростовується актом від 22.06.2022 огляду камери карцеру на предмет виявлення порушень цілісності, в якому зазначено про те, що таких порушень виявлено не було, що підтверджується підписами позивача та посадових осіб відповідача. Технічний огляд камери карцеру проводився щоденно при заступанні посадових осіб на зміну.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача при триманні у карцері утриматися від вчинення дій, які полягають у не забезпеченні індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, то такі до задоволення не підлягають, оскільки такі заявлені на майбутнє, враховуючи те, що на час винесення оскаржуваного судового рішення позивач покинув карцер.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі №460/14640/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.09.2023.