Справа № 420/18331/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Головуючий І інстанції: Левчук О.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 17.02.2023р.) про задоволення адміністративного позову Одеського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.12.2022р. Одеський ОЦЗ звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Одеського ОЦЗ до ГУ ДКСУ в Одеській області та третьої особи - ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просило суд:
- визнати протиправними дії ГУ ДКСУ в Одеській області щодо повернення Одеському ОЦЗ наказу Господарського суду Одеської області від 21.06.2022р. у справі №916/487/22 про примусове виконання рішення без виконання;
- зобов`язати ГУ ДКСУ в Одеській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Одеської області від 21.06.2022р. у справі №916/487/22 про примусове виконання рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов Одеського ОЦЗ - задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо повернення Одеському ОЦЗ наказу Господарського суду Одеської області від 21.06.2022р. у справі №916/487/22 про примусове виконання рішення без виконання. Зобов`язано відповідача прийняти до виконання наказ Господарського суду Одеської області від 21.06.2022р. у справі №916/487/22 про примусове виконання рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 23.06.2022р. подав апеляційну скаргу.

28.03.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2023р. апеляційну скаргу ГУ ДКСУ в Одеській області - задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року - скасовано та прийнято нове рішення, який у задоволенні адміністративного позову Одеського ОЦЗ - відмовлено.

18.09.2023р. від ГУ ДКСУ в Одеській області до суду апеляційної інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом даної справи.

За правилами ч.3 ст.252 КАС України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши зміст ухваленого у цій справі судового рішення та доводи заяви ГУ ДКСУ в Одеській області про стягнення судових витрат, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Підстави та умови, за яких суд може ухвалити додаткове судове рішення, визначені у ст.252 КАС України, згідно з ч.1 якої, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч.2 ст.252 КАС України).

За визначенням, наведеним у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або ж наданні адміністративних послуг.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Таким чином, законодавець розрізняє судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, як такі, що є різними видами судових витрат.

У свою чергу порядок розподілу судових витрат визначений ст.139 КАС України.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті у відповідності до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, положеннями ч.2 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або ж має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зміст наведених положень КАС України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Аналогічно, відповідачу у справі - суб`єкту владних повноважень, також можуть компенсуватись виключно документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у ст.ст.139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Аналіз змісту вимог ч.ч.1-3 ст.139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні адміністративного позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст ч.3 ст.139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Суд вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у ухвалі від 29.04.2020р. у справі №817/66/16 та Верховний Суд у своїй постанові від 29.08.2022р., за результатами розгляду справи №826/16473/15.

Враховуючи те, що інших судових витрат (пов`язаних з залученням свідків і проведенням судових експертиз), крім судового збору, відповідач не зазнав, а сплачена сума судового збору відповідачу як суб`єкту владних повноважень компенсації не підлягає, тому відсутні підстави для стягнення на користь апелянта судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволені заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131,134,139,252,311 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про ухвалення додаткового рішення та проведення розподілу судових витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 20.09.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко