Справа № 344/10752/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/10752/23 пров. № А/857/11563/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах уродженця Грузії Оніані Мамука, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року у справі № 344/10752/23 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до уродженця Грузії Оніані Мамука про продовження строку затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства,

суддя в 1-й інстанції Пастернак І. А.,

час ухвалення рішення 16.06.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до відповідача - уродженця Грузії ОСОБА_3 , в якому просив продовжити строк затримання уродженця ОСОБА_4 з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року позов задоволено частково. Продовжено строк затримання уродженця Грузії ОСОБА_3 , з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на три місяці, тобто до 16 вересня 2023 року включно. У решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представники відповідача оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат Михайлов Г. В. зазначає, що матеріали справи не містять відомостей, які б підтвердили, що іноземець відмовлявся співпрацювати з міграційним органом під час процедури ідентифікації, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надіслання повторних звернень позивачем, до того ж в таких не ставиться питання про ідентифікацію відповідача. Вказує, що надсилання відповідних запитів до консульств не може свідчити про вжиття позивачем належних заходів щодо ідентифікації та документування відповідача у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки неодержання вчасно інформації з країни громадянської належності відповідача спричинено діями самого позивача. Крім того, зазначає, що відповідач є особою без громадянства, а відмова органів ДМС у видачі посвідки особи без громадянства не спростовує факт відсутності у відповідача громадянства будь-якої держави. Вважає, що протягом 14 місяців затримання відповідача позивач жодних раціональних дій, спрямованих на ідентифікацію відповідача не вчинив. Вважає, що затримання відповідача з метою його ідентифікації є неефективним та зауважує, що заходи, що застосовуються до особи, яка вчинила порушення законодавства з міграційних питань, не можуть застосовуватися замість запобіжних заходів, передбачених КПК України.

Крім того, адвокат Воробей П. О. в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що позивачем не наведено підстав, що свідчать про ухилення відповідача від співпраці з органами ДМС України в частині ідентифікації особи ОСОБА_3 , а покликання позивача на відмову у повернення в країну походження, на думку апелянта, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач вийшов з громадянства Республіки Грузії у 2015 році, і органи ДМС України не наділені повноваженнями давати правову оцінку дій керівництва Республіки Грузія в частині прийняття чи виходу з її громадянства власних громадян. Вказує, що будь-якими нормативно-правовими актами не зазначено заборону надання особі статусу «особи без громадянства», чи відмову у наданні такого статусу, тому, на думку апелянта, перебування відповідача у санкційному списку не заслуговує на увагу. Крім того, зауважує, що у відповідача наявне посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року, і станом на 24 червня 2023 року не є скасованим та є дійсним, тобто підстави для затримання з метою ідентифікації, а не з метою повернення, забезпечення видворення відсутні.

З врахуванням наведеного просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до додатку 1 до рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» затвердженого указом Президента України від 14 травня 2021 року №203/2021, ОСОБА_3 перебуває у списку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) за №354. УДМС в Івано-Франківській вживалися заходи з метою ідентифікації відповідача шляхом надсилання запитів, однак на окремі повторні звернення запитувана інформація не отримана та для її отримання необхідний додатковий час. Вказує, що співпраця зі сторони відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня та про відсутність співпраці відповідача під час процедури його ідентифікації свідчить відсутність звернення відповідача про поновлення громадянства Грузії у встановленому порядку та не надання ним заяви-анкети для оформлення документу для повернення в країну походження. Крім того, звертає увагу, що рішеннями судів у справах №344/5518/22, №344/5518/22, №344/13425/22, №344/2906/23, 344/16678/23 правильно встановлено необхідність та наявність правових підстав про продовження строку затримання відповідача. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2023 року витребувано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області матеріали справи №344/10752/23 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до Громадянина Грузії ОСОБА_3 про продовження строку затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Зобов`язано Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області невідкладно направити матеріали адміністративної справи №344/10752/23 до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Матеріали справи № 344/10752/23 надійшли на адресу суду 05 вересня 2023 року.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі №344/10752/23 та призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 20 вересня 2023 року.

Відповідач (апелянт) ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції) та представники відповідача (апелянта) Воробей П. О. (у судовому засіданні) та ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції) підтримала доводи, викладені в апеляційних скаргах, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Чупірчук М. І. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційних скарг і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2022 року Івано-Франківським міським судом позовні вимоги задоволено, та прийнято рішення затримати з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України уродженця Грузії ОСОБА_3 , 29 серпня 1977 року, строком на 6 місяців.

28 жовтня 2022 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області задовольнив позов Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області щодо продовження строку затримання уродженця Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців, тобто до 27 квітня 2023 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/13425/22 від 28 жовтня 2022 року змінено, викладено абз.2 резулятивної частини в наступній редакції: «продовжити строк затримання громадянина Грузії ОСОБА_3 , з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 4 (чотири) місяці, тобто до 27 лютого 2023 року».

22 лютого 2023 року рішенням Івано-Франківського міського суду у справі № 344/2906/23 строк тримання з метою ідентифікації в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України уродженця Грузії ОСОБА_3 , 29 серпня 1977 року, продовжено до 22 червня 2023 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2023 року в адміністративній справі №344/2906/23 скасовано і ухвалено нове, яким постановлено продовжити строк затримання з метою ідентифікації в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України уродженця Грузії ОСОБА_3 , 29 серпня 1977 року, визначено на 4 місяці, тобто до 22 червня 2023 року.

Судове рішення набрало законної сили, доказів його оскарження або скасування суду не надано.

Судом першої інстанції також встановлено, що органом державної міграційної служби неодноразово надсилались запити до Посольства Республіки Грузія з метою ідентифікації відповідача.

Документи, які б підтверджували законне перебування відповідача на території України відсутні; належна ідентифікація паспортним документом відповідачем не здійснена протягом усього строку розгляду спору.

Відповідно до п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Діючий паспортний документ відповідача суду для огляду не надано.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних на те підстав, відсутні належні документи, що посвідчують його особу та дають право на перетин державного кордону; для здійснення належної ідентифікації необхідно час, заходи ідентифікації, яку розпочато, не виконано в повному обсязі і не завершено; відповідач не сприяє ідентифікації, самостійно не виїхав з території України, а тому з метою ідентифікації відповідача необхідно продовжити строк його затримання, строком на три місяці, тобто до 16 вересня 2023 року.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), відповідно до частини 3 статті 3 якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Ст.289 КАС України передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року.

Згідно з п.6 розділу ІІІ вказаної Інструкції строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, вказана інструкція визначає: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до п.1 розділу VI цієї Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

За змістом ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення.

Згідно з ч.12 ст.289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України затримання необхідно розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З врахуванням наведеного вище право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення особи ОСОБА_3 проведено відповідну перевірку, в ході якої з використанням інформаційних блоків ДМС України та єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами встановлено, що 27 жовтня 2005 року ГУ МВС в Харківській області прийнято рішення про набуття громадянства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за територіальним походженням (на підставі рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05.09.2005 у справі №118/14 про встановлення факту постійного проживання на території Україні ОСОБА_3 з лютого 1990 року).

27 жовтня 2005 року ОСОБА_3 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС в Харківській області, а 29 вересня 2008 року ОСОБА_3 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , орган видачі 4440.

13 лютого 2014 року рішенням ГУ ДМС України в Харківській області скасовано рішення ГУ МВС в Харківській області від 27 жовтня 2005 року про набуття громадянства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таке, що набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей (інформація Вовчанського районного суду Харківської області від 10 січня 2014 року про те, що цивільна справа за заявою громадянина ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 за №118/14 в провадженні суду не перебувала).

Отже, з 13 лютого 2014 року ОСОБА_3 не є громадянином України.

Матеріалами справи стверджується, що Указом президента Грузії №339 від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_3 припинено громадянство Грузії у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави (тобто України).

У рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2022 року у справі №344/5518/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, встановлено, що 10 травня 2022 року Управлінням стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області ДСР НП України надіслано до УДМС в Івано-Франківській області обґрунтоване звернення про примусове видворення (повернення) з території України в країну походження уродженця Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що тимчасово проживає в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, зареєстрованого в Миколаївській області, та доставлено вказану особу до адміністративного приміщення УДМС в Івано-Франківській області.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не має постійного проживання в Україні, не працює та не має стабільного джерела доходу для свого існування. 10 вересня 2020 року ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.

У зв`язку із несплатою штрафу у встановлений термін 14 січня 2021 року ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області прийнято рішення №23, яким відповідачу заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 роки на підставі статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, судами у справі №344/5518/22 зазначено, що ОСОБА_3 фактично вважає себе особою без громадянства і з метою правового закріплення такого статусу 15 вересня 2020 року та 07 травня 2021 року (повторно) звертався до органів міграційної служби із заявами щодо визнання особою без громадянства, однак такого статусу не набув. Водночас у ОСОБА_3 відсутні будь-які документи, які б надавали йому право на законних підставах як перебувати на території України, так і залишити її територію.

Указом Президента України від 14 травня 2021 року №203/2021 затверджено рішення Ради нацбезпеки і оборони України від 14 травня 2021 року Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Додаток 1 до вказаного рішення Ради нацбезпеки і оборони України містить перелік фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції). Під №354 у цьому переліку перебуває ОСОБА_3 , уродженець Грузії, особа без громадянства, у пункті 13 виду обмежувальних заходів зазначено примусове видворення за межі України.

Такі ж обставини встановлені Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та Восьмим апеляційним адміністративним судом у справах №344/13425/22, №344/2906/23.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що протягом строку, встановленого рішеннями Восьмого апеляційного адміністративного суду у справах №344/13425/22, №344/2906/23 УДМС в Івано-Франківській області вживалися заходи з метою ідентифікації відповідача шляхом надсилання запитів, однак на окремі повторні звернення запитувана інформація не отримана.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що з моменту затримання відповідача, УДМС в Івано-Франківській області вживалися заходи щодо його ідентифікації, в тому числі і шляхом взаємодії з прикордонними відомствами суміжних з Україною країн.

Крім того, співпраця зі сторони відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня, оскільки належних доказів матеріали справи не містять. Як правильно зазначив суд першої інстанції, про відсутність співпраці відповідача під час процедури його ідентифікації свідчить відсутність звернення ОСОБА_3 про поновлення громадянства Грузії у встановленому порядку та не надання ним заяви-анкети для оформлення документу для повернення в країну походження.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутні будь-які законні підстави перебувати на території України, у особи відсутні будьякі дійсні документи, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон. Крім того, у випадку звільнення відповідача з ПТПІ ДМС України, останній продовжить перебувати на території України незаконно.

Щодо доводів апелянта про наявність в ОСОБА_3 посвідчення водія, то колегія суддів зазначає, що вказаний документ не є документом, який б надавав йому право на законних підставах перебувати на території України чи залишити її територію.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що у матеріалах справи не містяться відомості, які б підтвердили, що іноземець відмовлявся співпрацювати з міграційним органом під час процедури ідентифікації, оскільки будь-яких доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Ст.77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних на те підстав, відсутні належні документи, що посвідчують його особу та дають право на перетин державного кордону; для здійснення належної ідентифікації необхідно час, заходи ідентифікації, яку розпочато, не виконано в повному обсязі і не завершено; відповідач не сприяє ідентифікації, самостійно не виїхав з території України, а тому з метою ідентифікації відповідача правильно продовжено строк його затримання на три місяці, тобто до 16 вересня 2023 року.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.195, 243, 268, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах уродженця Грузії Оніані Мамука, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року у справі №344/10752/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 20 вересня 2023 року.