Справа № 160/12492/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 22.11.1994 року по 02.02.1995 року, з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року при розгляді заяви про призначення пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком згідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 04.01.2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що єдиною причиною, через яку позивачу не врахували періоди роботи, є наявність виправлення в трудовій книжці. При цьому, позивач наголошує, що наявність сумнівів щодо некоректних записів у трудовій книжці зі сторони відповідача може бути підставою для проведення перевірки, в ході якої мають бути встановлені обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
Ухвалою від 09.06.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
06.07.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив ГУ ПФУ в Закарпатській області, в якому вказано, що оскаржуване рішення є законним, так як у трудовій книжці наявні виправлення в даті прийнятті та в даті наказу, що суперечить Інструкції ведення трудових книжок №58. Звертає увагу, що позивач не надав довідки для перегляду та підтвердження спірного періоду.
27.07.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надало матеріали пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву, в якому також заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свідоцтво про державну реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності лише підтверджує факт початку провадження Позивачем підприємницької діяльності, і не означає фактичного провадження особою підприємницької діяльності, не вказує систему оподаткування та факту сплати ним податків і зборів (обов`язкових платежів). Зокрема, також і за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, які наявні в матеріалах пенсійної справи (форма ОК-5), інформація про сплату внесків суб`єктом підприємницької діяльності за 1992-1999 роки відсутня. У зв`язку з вищевикладеними нормами чинного законодавства України, у органів Пенсійного фонду України відсутні законні підстави для зарахування до загального страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року . Відповідно й вимога позивача про зобов`язання відповідача провести зарахування вказаного періоду є безпідставною і не може бути задоволена судом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
04.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
ГУ ДПС України у Дніпропетровській області листом №9584/6/04-36-13-10-16 від 15.02.2023 року повідомило позивача, що ОСОБА_1 не має заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У період з 22.08.1995 року по 18.03.2019 року був платником єдиного внеску.
У листі №5642-2971/Б-01/8-0400/23 від 20.02.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області також зазначив про відсутність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 20.02.2023 року за період з 25.10.1995 року по 01.01.2004 року відсутня.
04.04.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про надання довідки на його ім`я про страховий стаж та сплату ним страхових внесків до пенсійного фонду за період його діяльності в якості приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого на підставі Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною практикою №1820 від 22.08.1995 року з 25.10.1995 року по 01.01.2004 року.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 року.
Починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - не менше 30 років.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Наданою належним чином засвідченою копією трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено, що у період з 28.11.1994 року по 02.02.1995 року працював юристом у ТОВ «ВМК».
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області при відмові в зарахуванні даного періоду до страхового стажу позивача, керувалось наявністю виправлення в даті прийняття та в даті наказу.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Таким чином, відповідач протиправно не врахував період з 28.11.1994 року по 02.02.1995 року до страхового стажу позивача.
Також, у позовній заяві позивач вказує, що ГУ ПФУ в Закарпатській області безпідставно не врахувало до страхового стажу період роботи з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року, що становить 08 років 02 місяці 06 днів згідно запису №18 трудової книжки.
З приводу вказаного суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що пенсійний органом не враховано до страхового стажу позивача період з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачем 24.10.1995 року зареєстровано приватну нотаріальну діяльність.
У матеріалах справи також наявне свідоцтво №1820 від 22.08.1995 року про право заняття нотаріальною діяльністю.
Виконавчий комітет Криворізької міської ради у листі №17/13/452 від 30.06.2022 року повідомив, що 19.01.1995 року ОСОБА_1 був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності, а 19.09.1995 року припинено за власним бажанням.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області підтвердило відсутність у позивача заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (лист №9584/6/04-36-13-10-16 від 15.02.2023 року).
Також, у матеріалах справи наявний лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №5642-2971/Б-01/8-0400/23, відповідно до якого станом на 20.02.2023 року у позивача відсутня заборгованість зі сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 25.10.1995 року по 01.01.2004 року.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом №9500-5595/Б-01/8-0400/23 від 14.03.2023 року у відповідь на скаргу позивача від 06.02.2023 року повідомив, що згідно листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивач у період з 01.11.1995 року по 18.03.2019 року перебував на загальній системі оподаткування. До страхового стажу враховано періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.03.2019 року за даними персоніфікованого обліку. Для вирішення питання про зарахування до страхового стажу періоду з 01.11.1995 року по 31.12.2003 року необхідно надати документи про сплату страхових внесків.
Також, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву вказує, що за спірний період (з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року) відсутні відомості про сплату внесків, у той же час, як вказано вище, у позивача немає заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01.05.1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- з 01.05.1993 для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01.07.2000 зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01.07.2000 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
39.2. Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
39.3. Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.»
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 статті 242 КАС України)
На підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду та відповідачу лист ГУ ДПС у Хмельницькій області, у якому зазначено, що позивачка перебувала на загальній системі оподаткування з 01.11.1995 року по 18.03.2019 року.
Водночас, відповідач зазначив, що за період з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України на загальній системі оподаткування.
Одночасно з цим, жодних належних доказів про сплату страхових внесків за період з 24.10.1995 року по 01.01.2004 року суду не надано. Також не надано доказів сплати з 01.07.2000 року страхових внесків, що б підтверджувалось довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, так як у матеріалах справи наявні відомості про сплату страхових внесків з 2004 року.
Таким чином, надані суду документи не підтверджують сплату позивачкою страхових внесків у встановленому порядку і розмірах у періоди провадження підприємницької діяльності, а лише вказують на перебування її на податковому обліку. З огляду на зазначене, підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати період з 01.11.1995 року по 18.03.2019 року. до страхового стажу відсутні.
Аналогічного висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у Постанові від 20.06.2023 року по справі №140/7916/22.
Також позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 при розгляді заяви про призначення пенсії за віком. Однак, як встановлено судом, оскаржуване рішення приймалось ГУ ПФУ в Закарпатській області, а тому протиправність дій встановлена судом виключно у діях останнього.
Також, позивач просить лише визнати протиправними дії пенсійного органу щодо незарахування періоду до страхового стажу, проте не просить зобов`язати врахувати такий період до стажу, тому суд у цій частині у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України виходить за межі повноважень та зобов`язує пенсійний орган зарахувати період з 28.11.1994 року по 02.02.1995 року до страхового стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити ОСОБА_1 пенсію, суд зазначає наступне.
Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії, та враховуючи те, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 04.01.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Із матеріалів справи слідує, що дата народження позивача 03.01.1963 рік, а звернувся до із відповідною заявою та необхідними документами 04.01.2023 року, тобто в межах зазначеного трьох місячного строку. Отже, позивачу слід призначити пенсію з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, а саме з 04.01.2023 року.
Одночасно, суд вказує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.
Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 22.11.1994 року по 02.02.1995 року при розгляді заяви про призначення пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати період з 28.11.1994 року по 02.02.1995 року до страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, яка надана судом у рішенні по даній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко