Справа № 520/1772/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р. Справа № 520/1772/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 06.04.23 по справі №520/1772/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо непроведення в повному обсязі нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 01.08.2022 по 31.12.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, здійснити нарахування та виплату йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) на місяць з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що перебуває на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Зазначає, що дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення в повному обсязі нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 01.08.2022 р. по 31.12.202, є протиправним. Відтак, зазначене вище обумовило його звернення до суду першої інстанції із позовною заявою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Розгляд і вирішення справи вирішено здійснювати одноособовим складом суду в порядку спрощеного провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України щодо не проведення в повному обсязі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 р. №168 за період з 01.08.2022 р. по 31.12.2022 р.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) на місяць з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року. Прийняти нове рішення у справі №520/1772/23, в якому відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно з п.1 та п.4 ч.1 ст.317 КАС України. Зазначає, що суд першої інстанції фактично визнав незаконним п.7 Інструкції №89, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022. Вказує, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував приписи чинного законодавства України, якими обмежується максимальний строк лікування військовослужбовців та максимальний строк їх перебування у відпустці. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_1 в період з 01.10.2022 по 21.10.2022, а також з 28.12.2022 по 16.01.2023 перебував на реабілітаційному лікування, про яке в постанові Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 нічого не зазначено. Також, посилається на правові підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі №520/1772/23, а саме у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України. Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні неправомірно не застосував норму п.7 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України №89 від 29.03.2022, без визнання нечинною цієї норми та без обґрунтування підстав такого визнання. Зазначає, що відсутні жодні протиріччя між наказом командуючого Національною гвардією України від 29.03.2022 №89 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, який діє з часу прийняття цієї постанови, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, висловлюючи незгоду з доводами скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року залишити без задоволення, а вказане рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Позивачем було отримано вибухове поранення, вогнепальне наскрізне осколкове поранення з вогнепальним багатоуламковим переломом верхньої третини обох кісток правої гомілки, вогнепальне сліпе поранення м`яких тканин правого стегна з наявністю сторонніх тіл, що підтверджується актом форми Н-5.

Позивач проходив лікування в період з 05.03.2022 по 06.03.2022 в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №1346. В період з 07.03.2022 по 09.03.2022 в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №1686; в період з 09.03.2022 по 23.03.2022 в медичному закладі Міноборони України в/ч НОМЕР_2 , розташованому в Львівській області, м.Трускавець, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 308; в період з 23.03.2022 р. по 02.04.2022 р. в шпиталі Нацгвардії України (в/ч НОМЕР_3 ), розташований в Львівській обл., м. Золочів, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 395; в період з 02.04.2022 по 06.04.2022 в лікарні ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській обл.», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №94; в період з 06.04.2022 по 11.04.2022 в Медичному центрі «Ортоклініка», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №214; в період з 11.04.2022 по 20.04.2022 в лікарні ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській обл.», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №103; в період з 20.04.21022 по 22.04.2022 в Медичному центрі «Ортоклініка», що підтверджується випискою медичної, карти стаціонарного хворого №244; в період з 22.04.2022 по 02.05.2022 в лікарні ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №122; в період з 02.05.2022 по 25.05.2022 в КНП «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації» Тернопільської області, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1135; в період з 25.05.2022 р. по 26.05.2022 в шпиталі Нацгвардії України (в/ч НОМЕР_3 ), розташований в Львівській обл., м. Золочів, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 986.

Після проходження лікування позивач пройшов медичний огляд госпітальною Військово-лікарською комісією військового госпіталю Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_3 ), якою було встановлено, що він потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, що підтверджується довідкою №340 від 26.05.2022.

Позивач пройшов медичний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено, що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, повторний огляд М(ВЛ)К після закінчення відпустки, що підтверджується довідкою №42 від 07.07.2022.

Позивач пройшов повторний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, повторний огляд М(ВЛ)К після закінчення відпустки, що підтверджується довідкою №81 від 10.08.2022.

Позивач пройшов повторний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - реабілітація в МРЦ «Південний Буг» МВС України строком 21 день, що підтверджується довідкою №166 від 28.09.2022.

В період з 01.10.2022 по 21.10.2022 позивач проходив реабілітаційне лікування в МРЦ «Південний Буг» МВС України, що підтверджується довідкою від 21.10.2022.

Після проходження реабілітації позивач пройшов обстеження в умовах стаціонару з 22.10.2022 по 28.11.2022 та був повторно оглянутий М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - лікування у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.» на 21 календарний день, що підтверджується довідкою №240 від 28.11.2022.

В період з 29.11.2022 по 27.12.2022 позивач проходив лікування в умовах стаціонару у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №1803.

В період з 28.12.2022 по 16.01.2023 позивач проходив лікування в умовах стаціонару в Медичному центрі «Нові Санжари», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №115.

Позивач, вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення в повному обсязі нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 р. №168 за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України щодо не проведення в повному обсязі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 р. №168 за період з 01.08.2022 р. по 31.12.2022 р., є протиправною, а відтак і вимоги зобов`язального характеру, а саме щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) на місяць з урахуванням раніше виплачених сум, підлягають також задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приймаючи рішення у даній справі погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закон №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 №168 (у відповідній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, з аналіз норм вищевказаної постанови виходить, що для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., необхідна, зокрема, наявність пов`язаності поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказана постанова не містить обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100 000 грн. винагорода.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з тим, що, як на думку позивача, відповідач виплачував йому додаткову грошову винагороду не в повному обсязі.

Так, позивач зазначив, що з березня 2022 по липень 2022 він отримував, крім грошового забезпечення, додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 грн. щомісячно, однак починаючи з серпня додаткова грошова винагорода виплачувалась йому щомісячно в розмірі 30 000 грн.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач, не заперечуючи фактично вказаних вище обставин, з посиланням на приписи Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України №89 від 29.03.2022 (далі по тексту - Інструкція №89), зазначає, що після 08.08.2022 року позивач перервав лікування та отримував, починаючи з цього дня, додаткову грошову винагороду в розмірі 30 000 грн. за місяць.

У зв`язку з наведеним вище, відповідач посилався на приписи п.7 Інструкції №89, згідно якого додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн. також виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, але не більше періодів дії воєнного стану.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач визнає та підтверджує факти лікування, реабілітації та відпусток позивача, на які той посилається у своїй позовній заяві за періоди часу з 26 травня 2022 по 07 серпня 2022 включно та з 10 серпня 2022 по 16 січня 2023 включно.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виплачував позивачу додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100 000,00 грн., вважаючи, що позивач після 08.08.2022 перервав лікування.

Разом з тим, надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач пройшов медичний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено, що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, повторний огляд М(ВЛ)К після закінчення відпустки, що підтверджується довідкою №42 від 07.07.2022 р.

Позивач пройшов повторний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, повторний огляд М(ВЛ)К після закінчення відпустки, що підтверджується довідкою №81 від 10.08.2022 р.

Отже, позивач як станом на 07.07.2022 (довідка №42) так і станом на 10.08.2022 (довідка №81) мав потребу у відпустці за станом здоров`я на та повторний огляд М(ВЛ)К після закінчення відпустки.

Тобто, відповідно до вказаної довідки в серпні 2022 року позивач перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Позивач пройшов повторний огляд М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - реабілітація в МРЦ «Південний Буг» МВС України строком 21 день, що підтверджується довідкою №166 від 28.09.2022.

В період з 01.10.2022 по 21.10.2022 позивач проходив реабілітаційне лікування в МРЦ «Південний Буг» МВС України, що підтверджується довідкою від 21.10.2022.

Після проходження реабілітації позивач пройшов обстеження та був оглянутий М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», якою було встановлено що він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, рекомендації - лікування у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.» на 21 календарний день, що підтверджується довідкою №240 від 28.11.2022.

В період з 29.11.2022 по 27.12.2022 позивач проходив лікування в умовах стаціонару у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській обл.», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №1803.

В період з 28.12.2022 по 16.01.2023 позивач проходив лікування в умовах стаціонару в Медичному центрі «Нові Санжари», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №115.

Отже, позивач після оглядів ВЛК, проведених після 10.08.2022, проходив подальше лікування внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з чим приписами постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 №168 пов`язано право військовослужбовця на виплату додаткової грошової винагороди збільшеної до 100 000 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що в оспорюваний позивачем період (01.08.2022 по 31.12.2022) останній мав право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. згідно приписів вказаної вище постанови.

Як вже зазначалося вище, умови для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., визначені постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 р. №168.

Виникнення права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. зумовлено настанням двох фактів - отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) під час безпосередньої участі у бойових діях та захисті України, а також стаціонарне лікування наслідків такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

При цьому, такої умови, як безперервність перебування на лікуванні, для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., яка передбачена п.7 Інструкцією №89, приписами зазначеної вище постанови не передбачено.

Відтак, у спірних правовідносинах по даній справі підлягають застосуванню саме приписи постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 №168.

Відтак, враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в своєму рішенні неправомірно не застосував норму п.7 Інструкції №89, а також доводи апеляційної скарги про те, що відсутні жодні протиріччя між наказом командуючого Національною гвардією України від 29.03.2022 №89 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» та постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 №168.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що сам по собі факт припинення стаціонарного лікування наслідків отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а потім його продовження в силу об`єктивних причин (ускладнення після завершення лікування тощо), не можуть бути підставою для висновку щодо відсутності у позивача права на нарахування та виплату йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100 000 грн. на місяць з урахуванням раніше виплачених сум.

Окрім того, з огляду на матеріали даної справи, колегія суддів зазначає звертає увагу на незначний строк таких перерв стаціонарного лікування позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував приписи чинного законодавства України, якими обмежується максимальний строк лікування військовослужбовців та максимальний строк їх перебування у відпустці, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки строк лікування залежить від тяжкості поранення та його наслідків, від тієї медичної допомоги, яку надають пораненому військовослужбовцю та не залежить від волі останнього. Також, необхідність продовження лікування, відпочинку на той чи інший період вирішує уповноважена військово - лікарська комісія. Рішення за результатами чергового етапу лікування приймається в кожному конкретному випадку індивідуально та у відповідності до нормативних актів, якими регулюється їх діяльність. Крім того, з урахуванням змісту постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 №168, тривалість лікування військовослужбовця не впливає на право останнього щодо отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої вказаної постановою.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач в період з 01.10.2022 по 21.10.2022, а також з 28.12.2022 по 16.01.2023 перебував на реабілітаційному лікуванні, щодо якого відсутні посилання в постанові Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, то з урахуванням вже наведених вище висновків та змісту вказаної постанови, такі доводи (посилання) не спростовують наявність права позивача на отримання додаткової грошової допомоги, передбаченої цією постановою.

Отже, за наслідком наведеного вище, колегія суддів вважає, що доводи відповідача, викладені у його апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України щодо не проведення в повному обсязі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 р. №168 за період з 01.08.2022 р. по 31.12.2022 р., а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168, за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, із розрахунку 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) на місяць з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність бездіяльності (дій), яка є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 по справі №520/1772/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський