Справа № 160/18947/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.07.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу, період роботи в ТОВ «ДТЄК СЕРВІС» з 01.08.2013 року по 12.07.2023 року, на посаді фельдшера підземного з повним робочим днем під землею, що віднесена до Списку № 1 розділ 1, підрозділ 1, позиція 1.1.е постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року та до Списку №1 розділ 1, підрозділ 1, Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до заяви від 12.07.2023 року, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 року №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, яким зміни до пункту «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VІІІ, були визнані неконституційними. Проте, відповідач-1 відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач зауважила, що відповідач-1 протиправно не врахував позивачу період роботи з 01.08.2013 року по 12.07.2023 року на посаді фельдшера підземного з повним робочим днем під землею до пільгового стажу по Списку №1. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
02.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
01.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-1 зауважив, що позивачу до пільгового стажу за Списком №1 не враховано період роботи з 15.03.2013 року по «теперішній час», оскільки довідка №328 від 20.06.2023 року не відповідає пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року. У зв`язку з чим, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
18.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обгрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-2 зазначив, що позивач в позовних вимогах просить призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в свою чергу позивач зверталась до пенсійного органу за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім цього відповідач-2 зауважив, що позивачу до пільгового стажу за Списком №1 не враховано період роботи з 15.03.2013 року по «теперішній час», оскільки довідка №328 від 20.06.2023 року не відповідає пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
12.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З даного рішення вбачається, що вік заявника складав 46 років, страховий стаж 28 років 09 місяців 02 днів, страховий стаж з урахуванням кратності - 30 років 09 місяців 02 дні, пільговий стаж за Списком №1 02 роки 06 місяців 27 днів, а пільговий стаж за Списком №2 02 роки 09 місяців 02 дні.
Також в даному рішенні зазначено, що за результатом розгляду документів до страхового стажу заявника не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 06.05.2002 року по 30.01.2003 року у зв`язку з наявністю розбіжностей між датою призначення виплати та наказом. Крім цього з оскаржуваного рішення вбачається, що заявнику до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи з 15.03.2013 року по «теперішній час» у зв`язку з тим, що довідка №328 від 20.06.2023 року не відповідає пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року, а саме: на довідці має бути три підписи: керівник підприємства, головний бухгалтер та уповноважена особа з відділу кадрів.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-1, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Як встановлено судом в трудовій книжці позивача наявні наступні записи (далі мовою оригіналу):
- 01.08.2013 року - переведена фельдшером подземным высшей категории здравпункта №7 медицинского центра департамента по медицины труда с полным рабочим днем в шахте;
- 07.04.2015 року переведена в Киевский филиал ООО «ДТЭК СЕРВИС» фельдшером подземным высшей категории здравпункта №7 медицинского центра департамента по медицины труда с полным рабочим днем в шахте;
- 01.08.2015 року переведена в ООО «ДТЭК СЕРВИС» фельдшером подземным высшей категории здравпункта №7 медицинского центра департамента по медицины труда с полным рабочим днем в шахте.
Також з трудової книжки позивача вбачається, що 01.08.2013 року та 04.05.2018 року наявні записи щодо атестації даної роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року.
З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №328 від 20.06.2023 року судом встановлено, що посада, займана позивачем в період з 15.03.2013 року по теперішній час відповідає Списку №1 пільгових професій.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні період роботи позивача з 15.03.2013 року по теперішній час не зараховано позивачу до пільгового стажу по Списку №1 через невідповідність довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №328 від 20.06.2023 року Додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року.
В свою чергу, судом було досліджено довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №328 від 20.06.2023 року та не встановлено її невідповідності Додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року.
При цьому, суд вказує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів, що підтверджують такий стаж роботи.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачами при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
А тому, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 13.08.2013 року по 12.07.2023 року (по дату звернення за призначенням пенсії) підлягає зарахуванню до пільгового стажу по Списку №1.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та про необхідність задоволення вказаних позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Як встановлено судом з оскаржуваного рішення, станом на 12.07.2023 року позивачу виповнилось 46 років, страховий стаж позивача складав 30 років 09 місяців 02 днів, а пільговий стаж за Списком №1 складав 12 років 06 місяців 08 днів (з урахуванням періоду роботи з 01.08.2013 року по 12.07.2023 року).
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем-1 протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
З огляду на вищевикладене, з метою відновлення порушених прав позивача суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 12.07.2023 року.
В свою чергу суд звертає увагу, що позивач в позовних вимогах помилково посилається на пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки позивач зверталась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу по Списку №1 періоду роботи в ТОВ «ДТЄК СЕРВІС» з 01.08.2013 року по 12.07.2023 року, на посаді фельдшера підземного з повним робочим днем у шахті, суд зазначає наступне.
З огляду на те, що вказане рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, суд доходить висновку, що вказаний спосіб захисту є таким, який фактично відновлює порушені права позивача в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
Щодо посилання позивача у своїх позовних вимогах на необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду рішенням Конституційного суду України в справі №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року, суд зазначає наступне.
Суд акцентує увагу, що посилання на рішення Конституційного суду України було викладено судом в мотивувальній частині рішення.
В свою чергу, суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Отже, з огляду на висновки Консультативної ради європейських суддів, суд не вбачає підстав повторно зазначити у резолютивній частині посилання на рішення Конституційного суду України, яке вже зазначено в мотивувальній частині рішення, у зв`язку з чим дана позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено основну вимогу немайнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 858,88 грн., виходячи з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн.) із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 860,00 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 1,12 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 858,88 грн., підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.08.2013 року по 12.07.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 12.07.2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський