Справа № 520/6398/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р. Справа № 520/6398/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 21.03.23 по справі № 520/6398/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - ГУНП в Харківській області, відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача з проведення службового розслідування стосовно інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт наказ ГУНП в Харківській області «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» від 09.03.2022 №176;

- визнати протиправним та скасувати частину індивідуального акту - наказу ГУНП в Харківській області «По особовому складу» від 10.03.2022 №139о/с, у частині звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- поновити позивача на посаді інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.02.2022 по дату поновлення на службі.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він проходив службу в Національній поліції України. Зазначав, що з початку повномасштабного вторгнення рф до України до 01.03.2022 перебував у місті Харкові та чекав офіційної інформації від керівництва щодо подальшого несення служби, проте будь-яких чітких команд та інструкцій у передбаченому законом порядку щодо несення служби у період воєнного стану ним отримано не було. Вказує, що 09.03.2022 наказом №176 до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а з 10.03.2022 його звільнено зі служби відповідно до наказу від 10.03.2022 №139 о/с. На його переконання, ним не порушено службову дисципліну, факт вчинення дисциплінарного проступку не доведений відповідачем належними доказами, а тому висновок службового розслідування та накази про його звільнення є безпідставними та протиправними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року у справі №520/6398/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

В обґрунтування вимог скарги зазначає про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин не враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказує, що під час розгляду справи не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Посилається на те, що він проходив службу на посаді поліцейського чергової служби, а тому після добового чергування у добовому наряді йому відповідно до Інструкції №440, належав відпочинок тривалістю 72 години. Відтак, після закінчення чергування, 24 лютого 2023 року він мав передбачене законом право на відпочинок до 27 лютого 2022 року. Зазначає, що судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме наказ Національної поліції України від 08.04.2022 р. №242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», оскільки особливий порядок несення служби в поліції, був введений лише в квітні 2022 року, а в період з 24 лютого 2022 року по 10 березня 2022 року діяв звичайний порядок здійснення службової діяльності. Зазначає, що з 27 лютого 2022 року, оскільки він повинен був заступати на добове чергування, він прямував на 8 годину до постійного місця несення служби, однак у зв`язку з проривом диверсійно-розвідувальної групи окупаційних військ в АДРЕСА_1 відбувались локальні бої між силами оборони та окупантами, що завадило йому прибути вчасно для заступлення на чергування, оскільки це створювало загрозу для його життя та здоров`я, тоді як у відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказує, що незважаючи на зазначені обставини він із запізненням прибув до Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області, але на чергування не заступив, перебував у відділі поліції. В подальшому, оскільки графік чергувань на березень 2022 року не був затверджений, а його зміст до його відома не доводився, керівником повідомлено про очікування окремих розпоряджень щодо порядку подальшого несення служби, однак від прямих та безпосередніх керівників будь-якої інформації не надходило. Посилається на те, що з 28 лютого по 10 березня 2022 року він перебував на території м. Харкова в постійному зв`язку з безпосереднім керівником, телефон не виключав та очікував вказівок та наказів свого керівництва, однак вже 10 березня 2022 року йому зателефонував безпосередній керівник та надав вказівку здати зброю, оскільки у постійному зберіганні та носінні її не має необхідності. Вказує, що в цей же день він прибув до Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області та здав табельну вогнепальну зброю. Посилається на те, що твердження відповідача щодо порушення ним вимог Закону України «Про Національну поліцію України» та Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в частині невиконання наказів керівників, неприбуття та відсутності на службі (прогулу), є безпідставними та такими, що протирічать об`єктивним даним та усталеній судовій пракриті, яка судом першої інстанції під час ухвалення рішення врахована не була. Вважає, що відповідачем не надано доказів, вчинення ним саме проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, що можна було кваліфікувати як порушення Присяги на вірність Українському народові. Крім того, вказує, що відповідачем під час проведення службового розслідування відносно нього було грубо порушено його право на захист, оскільки йому не надано можливості надати письмове пояснення за фактами нібито порушення службової дисципліни. Зазначає, що службове розслідування призначене, проведене та завершено 09 березня 2022 року, наказ про застосування дисциплінарного стягнення видано також 09 березня 2022, що свідчить про упередженість такого розслідування. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. При виборі і застосуванні до спірних правовідносин не враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

ГУНП в Харківській області скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що скарга позивача є необґрунтованою та безпідставною, зазначаючи при цьому, що суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, зробив правильні висновки, підтверджені відповідними доказами і ухвалив законне та обґрунтоване рішення згідно з нормами чинного законодавства, просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 без змін.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Особовий склад ГУНП в Харківській області був негайно викликаний до місця дислокації та залучений до виконання завдань територіальної оборони міста Харкова.

Позивач був відсутній на службі 25.02.2022, 26.02.2022, 27.02.202022, 28.02.2022, 01.03.2022, 02.03.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 05.03.2022, 06.03.2022, 07.03.2022, 08.03.2022 та 09.03.2022, у зв`язку з чим начальником Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області полковником поліції Плотниковим Дмитром, заступником начальника Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_2 та начальником сектору моніторингу Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_3 09.03.2022 складено акт про відсутність позивача на службі у вказані дні без поважних причин.

На підставі наказу начальника ГУНП в Харківській області «Про призначення та проведення службового розслідування» від 09.03.2022 №437, розпочато службове розслідування щодо можливого порушення позивачем службової дисципліни.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування від 09.03.2022, проведеного з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни позивача, який 09.03.2022 затверджено начальником ГУНП в Харківській області.

Вказаним висновком встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 8, пункту 24 частини першої, статті 23 та частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію України», пунктів 1 та 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

З урахуванням порушень, які були встановлені дисциплінарною комісією та відображені у висновку службового розслідування, затвердженого 09.03.2022, начальником ГУНП в Харківській області було видано наказ «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» від 09.03.2022 №176, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції за порушення службової дисципліни, що 10.03.2022 реалізовано наказом ГУ НП в Харківській області №139 о/с.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо проведення службового розслідування протиправними, а наказ ГУНП в Харківській області «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» від 09.03.2022 №176, а також наказ ГУНП в Харківській області «По особовому складу» від 10.03.2022 №139о/с, у частині звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Приписи ст.18 Закону №580-VIII зобов`язують поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно абз.2 ст.17 Конституції України забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Частинами першою та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Як встановлено з матеріалів даної справи, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 09.03.2022 №437 було призначено проведення службового розслідування за обставинами викладеними у рапорті начальника Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області полковника поліції Плотнікова Д.В. від 07.03.2022 відносно інспектора - чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Згідно висновків службового розслідування від 09.03.2022, який затверджено начальником ГУНП в Харківській області, дисциплінарна комісія ухвалила за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1 ч.1 ст.18, п.24 ч.1 ст.23 та ч.2 ст.24 Закону №580-VIII, п.1 та 6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора-чергового частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №1. Мав спеціальне звання - лейтенант поліції.

Як вже зазначалося вище, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 09.03.2022 №437 було призначено проведення службового розслідування відносно позивача.

У ході службового розслідування дисциплінарною комісією були встановлено наступні факти.

07.03.2022 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника Харківського РУП № 1 в Харківській області полковника поліції Плотнікова Д.В., в якому містилась інформація про відсутність на службі інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 25.02.2022.

Начальник Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_4 , під час надання пояснень, підтвердив факти викладені у своєму рапорті від 07.03.2022.

Опитаний начальник сектору моніторингу Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_5 пояснив, що він є безпосереднім керівником інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № І ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Останній 23.02.2022 заступив на добове чергування та отримав табельну вогнепальну зброю ПМ № ЕШ 5831, 1963 р.в., два магазини та 16 набоїв калібру 9 мм до нього. 24.02.2022 змінився з добового чергування, поїхав додому та більше на службу та зв`язок не виходив. Станом на 07.03.2022 (на момент надання пояснень) телефон ОСОБА_1 перебував поза зоною досяжності, повідомлення про включення телефону не надходили.

З метою з`ясування обставин відсутності на службі лейтенанта поліції ОСОБА_1 , 07.03.2022 о 10:25 членом дисциплінарної комісії - т.в.о. заступника начальника управління - начальника ВП УГІ ГУНП в Харківській області майором поліції Шадріним А.О. було здійснено телефонні дзвінки, однак абонент не відповів. У подальшому абонент не перетелефонував.

07.03.2022 о 15.30 лейтенанту поліції ОСОБА_1 було відправлено SMS повідомлення у якому запропоновано останньому вийти на зв`язок та прибути до ГУНП в Харківській області для надання письмового пояснення за фактом відсутності на службі. Відповідь на вказане повідомлення не надійшла.

Крім цього, здійснювався виїзд за адресою місця мешкання ОСОБА_1 .

Також, вживалися заходи щодо направлення виклику рекомендованим листом на адресу місця проживання для надання пояснень лейтенанту поліції ОСОБА_1 , однак встановлено, що Харківська дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" 61052, розташована за адресою: майдан Привокзальний, 2, Харків, Харківська область, на приймання та відправлення рекомендованих листів, не працює.

Факт відсутності 09.03.2022 позивача на службі був підтверджений начальником Харківського РУП №1 полковником поліції ОСОБА_4 , заступником начальника Харківського РУП №1 полковником поліції Хлебніковим В.О., начальником сектору моніторингу Харківського РУП №1 майором поліції Бистрицьким О.А., про що складено відповідний акт про відсутність на службі та не виконання своїх службових обов`язків лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Аналогічний акт був складений в цей же день і дисциплінарною комісією.

У ході службового розслідування обставин, що пом`якшують відповідальність позивача дисциплінарною комісією не було встановлено.

Отже, службовим розслідуванням встановлено, що з 25.02.2022 по 09.03.2022 позивач безпідставно був відсутній на службі, без поважних причин, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тим самим вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до вказаного Указу, Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано було запровадити та здійснювати, передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Приписами п.24 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.

Частиною 1 статті 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений забезпечити дотримання публічним службовцем - поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з частиною 2 статті 18 Закону №580-VIII інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, які затверджені наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179 визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною 3 статтею 91 Закону №580-VIII визначено, що для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Наказом ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 №818 був затверджений внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого часу, такі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до вимог наказу Національної поліції України від 08.04.2022 №242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», усім працівникам підрозділів Національної поліції України установлено шестиденний робочий тиждень та відмінено вихідний день - суботу і святкові дні. Крім цього поліцейським заборонений виїзд за кордон (окрім виняткових причин).

При цьому, як встановлено з матеріалів даної справи, у період з 25.02.2022 по 09.03.2022 позивач безпідставно був відсутній на службі, без поважних причин, не взявши участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Колегія суддів вважає, що за своєю формою, змістом та суттю таке діяння належить до кола визначених законодавством дисциплінарних проступків поліцейського.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що позивачу від прямих та безпосередніх керівників будь-якої інформації до не надходило, вказівок або наказів по особливостям несення служби не було, з 28 лютого по 10 березня 2022 року він перебував на території м. Харкова в постійному зв`язку з безпосереднім керівником, телефон не виключав та очікував вказівок та наказів свого керівництва, однак вже 10 березня 2022 року йому зателефонував безпосередній керівник та надав вказівку здати зброю, оскільки у постійному зберіганні та носінні її не має необхідності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з 24.02.2022, у зв`язку зі збройною військовою агресією рф проти України, та у зв`язку з цим введенням на всій території України правового режиму воєнного стану, усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України та її співробітники), в силу вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.12,21,22 Закону №580-VIII повинні були безвідносно до наявності або відсутності отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключало легітимність обрання пасивної форми поведінки.

При цьому, позивачу не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Крім того, позивач не міг бути не обізнаним із введенням на території України правового режиму воєнного стану та необхідністю прибуття 25.02.2022 до місця несення служби, а відтак, наведені вище доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачу після добового чергування у добовому наряді відповідно до Інструкції №440 належав відпочинок тривалістю 72 години, а тому після закінчення чергування 24 лютого 2022 року він мав передбачене законом право на відпочинок до 27 лютого 2022 року, то колегія суддів вважає наведені доводи такими, що суперечать наведеним вище висновкам щодо того, що у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану позивач повинен був 25.02.2022 прибути до місця несення служби, незважаючи на право на відпочинок після чергування.

Також, щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач 27.02.2022 року прямував на 8 годину до постійного місця несення служби, однак у зв`язку з проривом диверсійно-розвідувальної групи окупаційних військ в АДРЕСА_1 відбувались локальні бої між силами оборони та окупантами, що завадило йому прибути вчасно для заступлення на чергування, оскільки це створювало загрозу для його життя та здоров`я, тоді як у відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, то колегія суддів відхиляє такі доводи, як необґрунтовані та належним чином немотивовані, оскільки хоча і найвищою соціальною цінністю в Україні є людина у відповідності до приписів ст.3 Конституції України, однак з огляду на завдання, які покладені законом на органи Національної поліції України та на поліцейських, в умовах правового режиму воєнного стану на території України, виникнення реальної загрози суверенітету України, територіальній цілісності України, позивач, як співробітник поліції, в період з 25.02.2022 по 09.03.2022 повинен був бути за місцем несення служби.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме наказ Національної поліції України від 08.04.2022 р. №242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», оскільки особливий порядок несення служби в поліції був введений лише в квітні 2022 року, а в період з 24 лютого 2022 року по 10 березня 2022 року діяв звичайний порядок здійснення службової діяльності, посилаючись при цьому на те, що зміст зазначеного нормативного акту не доведений до відома позивача у встановленому законом порядку, то з урахуванням наведених вище висновків, такі доводи не впливають на вирішення даної справи.

Колегія судді звертає увагу, що позивач, як особа, яка вступила на службу в поліцію, приймаючи присягу, зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.04.2019 у справі №816/604/17.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 була сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок, є воєнний стан, тобто стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження, а Український народ розраховує на те, що поліцейські, як представники держави, будуть сумлінно виконувати свої обов`язки.

Отже, підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що наведені позивачем причини невиходу на службу з 25.02.2022 по 09.03.2022 в їх сукупності, не можуть бути кваліфіковані у якості виправдання вчинення позивачем дисциплінарного проступку в умовах дії воєнного стану, який є несумісним з подальшим проходженням служби останнім в поліції.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також посилання у скарзі на суттєві розбіжності в матеріалах такого розслідування, що унеможливлюють прийняття об`єктивного рішення, а також на порушення права на захист позивача (виїзд представниками відповідача не місцем мешкання позивача), то колегія суддів відхиляє їх та зазначає, що вони не впливають на вирішення даної справи, з огляду на наступне.

Частиною 6 ст.18 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень.

Дійсно, в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю, щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вживались можливі заходи для повідомлення позивача про прийняті рішення, зокрема і про призначення службового розслідування.

Починаючи з 25.02.2022 позивач на службу не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження останнього керівництву було невідомо.

Про невихід на службу у період з 25.02.2022 по 09.03.2022 посадовими особами відповідача були складені відповідні акти, які наявні у матеріалах справи.

В даному випадку, позивач, як працівник поліції, особисту зацікавленість у подальшому проходженні служби у поліції висловив фактично лише після отримання повідомлення про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що службове розслідування призначене, проведене та завершено 09 березня 2022 року, наказ про застосування дисциплінарного стягнення видано також 09 березня 2022, що свідчить про упередженість такого розслідування, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки, з урахуванням наведених вище висновків, скаржник не конкретизує, у чому саме полягала упередженість такого розслідування та як це вплинуло на правомірність оскаржуваних наказів відповідача.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дисциплінарна комісія під час службового розслідування щодо позивача встановила та з`ясувала обставини події та правомірно притягнула останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23 та частини другої статті 24 Закону №580-VIII, пункту 1 та 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту.

Доводи скаржника про те, що ним не було порушено службову дисципліну, факт вчинення дисциплінарного проступку не доведений відповідачем належними доказами, а тому висновок службового розслідування та накази про його звільнення, є безпідставними та протиправними, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що спростовуються зазначеними вище висновками суду.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлені дисциплінарною комісією допущені позивачем порушення (дисциплінарний проступок), які відображені у висновку службового розслідування, колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в розумінні ст.77 КАС України було доведено (доказано) правомірність своїх дій, а також рішень, які є предметом оскарження у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню до спірних правовідносин у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду на які посилається суд апеляційної інстанції вище.

За наслідками апеляційного перегляду даної справи доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 по справі №520/6398/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський