Справа № 200/6987/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року справа №200/6987/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Блохіна А.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі № 200/6987/21 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії, а саме судом: визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 травня 2021 року № 42 в частині не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01 травня 2020 року по 07 вересня 2021 року та до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 08 вересня 2020 року по 15 лютого 2021 року, що дає йому право на отримання пенсії у розмірі, визначеної Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці"; зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 травня 2020 року № 1495 «Про перерахунок пенсії у зв`язку із досягненням 15 років підземного стажу за ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, зокрема щодо наявності у ОСОБА_1 права на зарахування до його загального страхового стажу періоду його роботи з 01 травня 2020 року по 07 вересня 2021 року та до його загального страхового та пільгового стажу періоду його роботи з 08 вересня 2020 року по 15 лютого 2021 року, що дає йому право на отримання пенсії у розмірі, визначеному Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці". У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 35 коп.

Представник позивача Сакун Віталій Анатолійович 28 лютого 2023 року, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі №200/6987/21;

- направити окрему ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- направити дану ухвалу для відома у Пенсійний Фонд України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/6987/21-а.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі №200/6987/21 за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 18 травня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії, повернуто заявникові.

Позивач, не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги зазначено, що 28.02.2023 року було отримано лист державного виконавця від 21.02.2023 №1362, яким повідомлялось, що боржнику неодноразово були направлені вимоги державного виконання на виконання від 14.11.2022, 30.11.2022, 15.12.2022

Листом боржника від 04.01.2023 року №0500-0308-8/1249 року повідомлялось про нібито виконане рішення суду, з якого вбачається, що відповідач не виконав рішення суду, оскільки виконання рішення суду не призвело до ефекту відновлення порушених прав позивача.

Про це позивач дізнався 28.02.2023 року та одразу звернуся до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України.

Посилання суду на те, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.09.2022, який було направлено позивачу за допомогою «Веб-порталу» та на адресу його електронної пошти, є помилковими, оскільки, з інформації Веб-порталу, на який посилається суд відсутні звернення та листи від 20.09.2022 у відповідь на звернення стосовно виконання рішення суду. Відсутні відповідні докази отримання позивачем в той спосіб, який встановив суд.

Також, за положенням п.2 ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивач не отримував відзиву відповідача, то суд не вправі був його розглядати та надавати оцінку доводам та доказам відповідача, а повинен був повернути його відповідачу та розглянути заяву за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції зазначив, що заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 383 КАС України, а саме з пропуском строку визначеного частиною 4 зазначеної статті. Суд виходив з того, що про порушення свого права позивач вперше дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.09.2022 за вих. № 14049-12173/Я-15/8-0500/22, який було направлено позивачу за допомогою «Веб-порталу» та на адресу його електронної пошти, отже днем коли позивач дізнався про порушення своїх прав є 20.09.2022.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1, 2, 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою законодавець встановив обов`язок учасників справи щодо обов`язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень або виключень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов`язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.

За загальним правилом для захисту чи поновлення своїх порушених прав і законних інтересів позивач, на користь якого ухвалено вказане судове рішення, має право подати заяву до суду першої інстанції. Така форма судового контролю з ініціативи учасника справи встановлена статтею 383 чинної КАС України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, виконавче провадження - завершальна стадія судового провадження, а примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, забезпечується, у першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №805/1458/17-а, від 27.06.2019 у справі №807/220/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/235/20, від 28 вересня 2021 року у справі №440/2130/21, в ухвалах Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 260/636/19, від 18 грудня 2020 року у справі № 200/5793/20-а.

Отже, звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У постанові від 10 липня 2023 року у справі №9901/988/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6-8 частини другої статті 383 КАС України, за якими позивач має зазначити у заяві, зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження. Тобто перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа-позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними з примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2021 року у справі №9901/598/19 зазначала, що зі змісту частин першої та четвертої статті 383 КАС України вбачається, що строк для подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку цієї статті починає свій перебіг від дня, коли особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів унаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду певних рішень, вчинення ним дій чи допущення бездіяльності, які така особа просить визнати протиправними у відповідній заяві, або ж - про порушення відповідачем її прав, підтверджених рішенням суду, в інший спосіб.

У постанові від 14 липня 2022 року у справі №295/9823/21 Верховний Суд дійшов до висновку, що правила статей 122, 123 КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду та наслідків їх пропущення є загальними, підлягають застосуванню у випадку звернення до суду із адміністративним позовом, а не з заявою в порядку статті 383 КАС України.

Зазначений висновки щодо застосування строків звернення з заявою узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі №990/23/22.

На переконання колегії суддів, про не виконання відповідачем обов`язку, про який зазначає позивач, останній міг і повинен був дізнатися з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.09.2022 за вих. № 14049-12173/Я-15/8-0500/22, про виконання рішення суду, який було направлено позивачу за допомогою «Веб-порталу» та на адресу його електронної пошти.

Проте, позивач, своєчасно не звернувся до суду з відповідною заявою.

Посилання позивача на не отримання вказаного листа спростовується наданими відповідачем доказами. Більш того, обізнаність позивача про зазначені у заяві обставини, також свідчить подальше звернення останнього до відповідача та виконавчої служби.

Отже, виявлені судом першої інстанції недоліки поданої позивачем заяви свідчать про її невідповідність вимогам частин 4 статті 383 КАС України і тягнуть за собою наслідок, визначений абзацом 2 частини 5 статті 383 КАС України, у вигляді повернення заяви, що також підтримано правовими висновками Великою Палатою Верховного Суду та Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі № 200/6987/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст складений та підписаний 20 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.Д. Компанієць

А.А. Блохін