Справа № 380/11188/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11188/23 пров. № А/857/12827/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Максима Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Желік О.М.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Львові 11 липня 2023 року, повне судове рішення складено 11 липня 2023 року, у справі №380/11188/23 за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

22.05.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзьоба М.В. щодо прийняття виконавчого провадження №68311678 від 02.05.2023;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзьоба М.В. щодо прийняття виконавчого провадження №68935260 від 02.05.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді з ГУ ДМС України в Закарпатській області встановлено, що гр. ОСОБА_1 знята з реєстру обліку в м.Ужгород від 29.10.2021 та зареєстрована у АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції вказав, що позивачем не заперечується й факт не оскарження нею як виконавчих документів, на підставі яких відкрито виконавчі провадження, так і самих постанов про відкриття виконавчих проваджень №68311678 та №68935260. Суд першої інстанції зазначив, що пунктом 9 розділу V Інструкції №512/5 встановлено імперативний обов`язок державного виконавця прийняти передане йому на підставі постанови іншого державного виконавця виконавче провадження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, прийнявши виконавчі провадження №68311678 та №68935260 до свого провадження, діяв у межах визначених повноважень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Скаржник вказує, що виконавче провадження №68311678, так само як і виконавче провадження №68935260 прийнято відповідачем на підставі не існуючих та підроблених документів, оскільки ГУ ДМС у Закарпатській області 12.10.2022 р. жодних відомостей щодо позивача нікому не надавало. Скаржник зазначає, що на відповіді ГУ ДМС у Закарпатській області від 12.10.2022, на яку посилається відповідач як на підставу прийняття виконавчого провадження до виконання, відсутні реєстраційний номер листа, штамп, печатка, електронний цифровий підпис або власноручний підпис, бланк тобто обов`язкові реквізити документа, натомість є затирання тексту коректором та дописування кульковою ручкою. Скаржник звертає увагу, що жодною нормою Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено право державного виконавця самостійно розшукувати та самостійно змінювати у виконавчому документі адресу боржника. Скаржник вказує, що знята з реєстрації в м.Ужгород та зареєструвала місце проживання в с.Голубине, Мукачівського району 03 вересня 2021 року, задовго до видачі виконавчого документа і задовго до відкриття вищевказаних виконавчих проваджень №68311678 та №68935260 за протермінованими недійсними виконавчими документами, тому державний виконавець ніяк не міг отримати відповідь про те, що вона знята з реєстрації з м.Ужгород до м.Львів 29.10.2023. Стосовно виконавчого провадження №68311678: Постанова серія 1АВ № 02468115 від 18.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України скаржник вказує, що таке не існує в юридичній площині. Скаржник наголошує, що органи державної виконавчої служби не наділені повноваженнями щодо розшуку чи встановлення адреси боржника.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП №68311678 від 26.04.2023 передано виконавчий документ постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ 02468115 від 18.09.2021 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП №68935260 від 26.04.2023 передано виконавчий документ ГУДПС в З/о до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП №68311678 від 02.05.2023 прийнято виконавче провадження №68311678 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1АВ 02468115 від 18.09.2021.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП №68935260 від 02.05.2023 прийнято виконавче провадження №68935260 з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у Закарпатській області №Ф-35183-13-У від 08.10.2021.

Вважаючи винесені державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанови про прийняття виконавчого провадження протиправними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1404-VIІI виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 25 Закон №1404-VIII за наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень встановлений розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Інструкція №512/5)

Відповідно до пункту 6 розділу V Інструкції №512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Пунктом 9 розділу V Інструкції №512/5 встановлено, що про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.

Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, законодавцем чітко врегульовано як підстави передачі виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого, так і порядок такої передачі.

Так, згідно з відповіддю з ГУДМС у Закарпатській області ОСОБА_1 знята з реєстраційного обліку в м.Ужгороді від 29.10.2021 в у м.Львів.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових документів, головний державний виконавець ВДВС м.Ужгород 24.04.2023 року надсилав позивачу копії постанов про відкриття виконавчих проваджень на адреси: АДРЕСА_2 (адреса, яка зазначена позивачем у позовній заяві) та АДРЕСА_3 .

Як зазначено у постановах про передачу виконавчого провадження ВП №68311678 від 26.04.2023 та ВП №68935260 від 26.04.2023, такі прийняті в результаті вжитих державним виконавцем заходів на території м.Ужгорода щодо розшуку майна належного боржникові та його безрезультатністю.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на виконання вимог Закону №1404-VIII та Інструкція №512/5, після надходження виконавчих проваджень, встановивши, що боржник зареєстрований у АДРЕСА_3 , виніс оскаржувані постанови. Альтернативних дій (рішень) ні Законом №1404-VIII ні Інструкцією №512/5 в спірному випадку не передбачено.

Окрім того зазначив, підтвердивши матеріалами справи, що після прийняття виконавчих документів до провадження, з метою вжиття передбачених Законом №1404-VIІI заходів щодо примусового виконання рішень, 23.05.2023 скерував запит у Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області №36859 щодо надання вичерпної інформації про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_1 , та 24.05.2023 отримав відповідь, що боржник проживає за адресою АДРЕСА_1 , реєстрація - 29.10.2021.

В матеріалах справи відсутні, а скаржником не подані належні та допустимі докази оскарження (скасування) постанов про відкриття виконавчих проваджень чи виконавчих документів, за якими такі виконавчі провадження були відкриті, такі є чинними, а тому в силу зазначених норм права підлягали виконанню суб`єктом виконавчих проваджень, а саме державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в спосіб винесення постанов про прийняття виконавчих проваджень.

Оскільки предметом розгляду в цій справі є постанови про прийняття виконавчого провадження, нормами Інструкції №512/5 встановлений безальтернативний обов`язок державного виконавця прийняти передане йому на підставі постанови іншого державного виконавця виконавче провадження до виконання.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, в межах спірних правовідносин, не можуть бути предметом доказування як правомірність (чинність) виконавчих документів, щодо яких здійснюється примусове виконання у ВП №68311678 та ВП №68935260, а також правомірність дій головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки таким предметом не охоплені в цій справі.

При цьому, граматичний (лексичний) і логічний аналізи положень Закону №1404-VIІI та Інструкції №512/5 дозволяють суду апеляційної інстанції дійти висновку, що державний виконавець позбавлений можливості (не наділений повноваженнями) на стадії прийняття виконавчого провадження до виконання перевіряти відомості щодо місця проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Лише після винесення постанови про прийняття до свого провадження виконавчого документа, державний виконавець наділений повноваженнями щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання, і не раніше.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції зауважує, що у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, вказав у пункті 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані постанови про прийняття виконавчого провадження винесені відповідачем правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення постанов про прийняття виконавчого провадження №68311678 від 02.05.2023 та №68935260 від 02.05.2023, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №380/11188/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 21.09.2023 згідно з ч.3 ст.321 КАС України