Справа № 260/2877/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/2877/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, б. 22 В) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якій просить: 1) Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 15.07.1981 рік згідно диплому серії НОМЕР_1 від 15.07.1981рр. в Керченському професійному технічному училищі №12 та не зарахування до страхового стажу період роботи з 02.11.1993 по 15.12.1997рр. згідно трудової книжки НОМЕР_2 , запис в трудовій книжці № 14,15 в МПП «Дуплекс»; 2) Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області від 23.03.2023р. за №72 скасувати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 15.07.1981 рік згідно диплому серії НОМЕР_1 від 15.07.1981рр. в Керченському професійному технічному училищі №12 та зарахувати до страхового стажу період роботи з 02.11.1993 по 15.12.1997рр. згідно трудової книжки НОМЕР_2 , запис в трудовій книжці п. № 14,15 в МПП «Дуплекс» та призначити пенсію за віком з дати виникнення права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23 березня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу період з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року згідно диплому серії № 462091 від 15.07.1981 року та період роботи з 02.11. 1993 року по 15.12.1997 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 . Такі дії вважає протиправними, оскільки вищевказані періоди підтверджується записами в трудовій книжці.

Відповідач - 1 відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач -2 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатами розгляду заяви та документів, які були подані позивачем, встановлено, що для зарахування до страхового стажу окремих періодів роботи не має законних підстав, а отже право на призначення пенсії відсутнє. При аналізі та правовій оцінці поданих до заяви документів, а саме трудової книжки НОМЕР_3 від 03.08.1981 року встановлено, що в періоді 02.11.1993 року по 15.12.1997 року не вказано підставу прийняття на роботу; диплому серії НОМЕР_1 від 15.07.1981 року виявлено, що прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним позивача. Враховуючи той факт, що уточнюючих довідок про періоди роботи та навчання, виданих підприємством або його правонаступником, позивач не пред`явив то періоди роботи Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області не зараховано до страхового стажу. Відтак, згідно поданих позивачем документів підстав для зарахування до стажу періоду роботи з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року та навчання з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року не має.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії № 72 від 23 березня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного рішення, згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж складає 26 років 05 місяців 03 дні. До страхового стажу не зараховано періоди: з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року згідно диплому серії НОМЕР_1 від 15.07.1981 року, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним «Яцківський»; з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 03.08.1981 року, оскільки не вказано підставу прийняття на роботу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в ст. 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (пункт 8 Порядку №637).

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

З оскарженого рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року згідно диплому серії а № 462091 від 15.07.1981 року, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Матеріали справи містять копію диплому серії НОМЕР_1 , виданого 15 липня 1981 року, в якому зазначено російською мовою, що такий виданий « ОСОБА_4 » та українською мовою « ОСОБА_1 ». Вказане свідчить, про те, що при перекладі прізвища позивача здійснено помилку.

Згідно паспортних даних позивача такий містить заповнення як на українській так і на російській мові. Так, першу сторінку заповнено українською мовою та вказано прізвище позивача « ОСОБА_3 » та другу сторінку заповнено російською мовою та зазначено прізвище позивача « ОСОБА_5 ».

В той же час, на переконання суду, вказана помилка в перекладі прізвища позивача в документі про освіту не може нівелювати відомості про навчання та освіту особи та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

У спірному випадку мова йде про одну і ту ж особу, але має місце різне написання (переклад) прізвища позивача.

Крім того, в трудовій книжці позивача міститься запис щодо навчання позивача у період з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що вказаний період навчання безпідставно не був зарахований до страхового стажу позивача, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 03.08.1981 року , суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993р, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (на момент внесення вищевказаного запису до трудової книжки).

Згідно з пунктом 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт2.4. Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (п.2.6).

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Так, як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачу не враховано до стажу період роботи з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 ,оскільки не вказано підставу прийняття на роботу.

Однак, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудових книжок чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зарахування періоду роботи з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року до страхового стажу позивача згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

При цьому, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач 2 зазначає, що страховий стаж позивача становить 26 років 05 місяців 03 дні.

Водночас, враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи, то страховий позивача становить понад 30 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач-2, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 23 березня 2023 року № 72 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати протиправними дії відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.1978 року та 15.07.1981 року та з 02.11.1993 року по 15.12.1993 року, в той же час оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, та вказаним рішенням не зараховано до страхового стажу вищевказані періоди, то на переконання суду достатнім та ефективним способом захисту прав позивача є визнання такого рішення протиправним та його скасування.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23 березня 2023 року № 72 та не враховано до стажу період з 01.09.1978 р. по 15.07.1981 р., 02.11.1993 р. по 15.12.1997 р, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою належного ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача-2 зарахувати до трудового стажу позивача зазначені періоди роботи.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача -2 призначити позивачу пенсію за віком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років - 06 квітня 2023 року, та із заявою про призначення пенсії звернувся 16 березня 2023 року, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 07 квітня 2023 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України у Волинській області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, б. 22 В, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії ї задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 23.03.2023 року № 72.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , для обчислення розміру пенсії, період навчання з 01.09.1978 року по 15.07.1981 року згідно диплому серії НОМЕР_1 та з 02.11.1993 року по 15.12.1997 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 та призначити йому пенсію за віком, з 07 квітня 2023 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, б. 22 В, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька