Справа № 420/15075/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Сухопутні війська Збройних Сил України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Сухопутні війська Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю; зобов`язання військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю, з урахуванням висновків суду, які будуть викладені в судовому рішенні; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю, з урахуванням висновків суду, які будуть викладені в судовому рішенні.

Ухвалою суду від 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві вказав, що згідно довідок №157 від 19.03.2023 та № 1087 від 13.04.2023 ОСОБА_1 призваний за мобілізацією та проходить військову службу у військових частинах А 3425 та НОМЕР_2 . 01.03.2023 позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно якої військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) та, що однією з сімейних обставин в абзаці 3 цієї норми названо підставу - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною(чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико - соціальної експертної комісії або лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Позивач вказав, що 10.03.2023 відповідачем надано висновок щодо результату розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 в якому зазначено, що висновок лікарсько-консультаційної комісії №242 від 17.03.2023 року, який додано до рапорту не є медичним висновком медико-соиіальної експертної комісії, таким чином надані до рапорту документи не підтверджують наявність у позивача підстав для звільнення та, в свою чергу відповідачем вважається за можливе розглянути питання щодо звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 після надання відповідного висновку лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного догляду та нездатність особи до самообслуговування. 20.05.2023 позивачем подано новий рапорт до якого додано висновок ЛКК та інші документи, який було залишено без відповіді. Поряд з цим, 31.05.2023 позивач подав відповідний рапорт повторно, однак не отримав на нього відповідь, йому лише було повернуто рапорт з написом з лівої сторони «відсутній документ, що вказує на обов`язок війсьоковслужбовця щодо догляду». Позивач вказав, що вважає дії відповідачів щодо порядку розгляду ряду рапортів позивача та як наслідок фактичної відмови у його звільнені з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» протиправними, незаконними та необґрунтованими і просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , повідомлялась про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

При цьому, 28.08.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у якому відповідач зазначив, що наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідним документом, який до рапортів С. Купця не доданий. Разом з тим, наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідним документом, який до рапортів С.Купця не доданий. Представник відповідача, зазначивши, що про вказаний недолік позивач був повідомлений та роз`яснено право повторно подати рапорт в установленому Законом порядку після усунення недоліків, вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , повідомлялась про розгляд справи, однак ухвала про відкриття провадження у справі повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень ч.8, 11 ст. 126 КАС України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, відповідач, Військова частина НОМЕР_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд вказаної справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як зазначив позивач та не спростовано відповідачами, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

20.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення зі служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначивши, що його матір ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

До вказаного рапорту додано наступні документи: копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , копія паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 27.04.1979, копія пенсійного посвідчення від 20.04.2004, оригінал висновку лікарсько - консультативної комісії №242 від 17.03.2023 Черкаського районного центру первинної медико санітарної допомоги Червонослобідської сільської ради, оригінал довідки про склад сім`ї від 30.01.2023, копія акту №21 від 13.02.2023 обстеження матеріально побутових умов.

05.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення зі служби, відповідно до підпункту «г» пункту 2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До вказаного рапорту додано наступні документи: копія паспорту та ІПН КупецьС.М., копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія пенсійного посвідчення від 20.04.2004, копія паспорту матері заявника, оригінал висновку ЛКК №242 від 17.03.2023, оригінал довідки №50 про склад сім`ї від 30.01.2023, копія акту №21 від 13.02.2023 обстеження житлово -побутових умов.

Позивач, зазначивши, що відповіді на вказані рапорти відповідачами надано не було, звернувся до суду із цим позовом.

Згідно частини першої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами ч.2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Постановою КМУ Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу від 12.06.2013 року №413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько - консультативної комісії для осіб до 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, КНП «Черкаський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради складено висновок №242 від 17.03.2023, виданий ОСОБА_2 про те, що вона потребує постійного стороннього догляду. Висновок дійсний до « 16.03.2024» (а.с.27).

Також, згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання №21 від 13.02.2023, ОСОБА_2 потребує, щоб за нею здійснював догляд її син ОСОБА_1 (а.с.19).

Як встановлено судом, позивач подав рапорти про звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , однак відповідач, станом на дату звернення до суду із цим позовом, не прийняв відповідні рішення за вказаними рапортами.

Як вбачається з доданих до клопотання про закриття провадження у справі листа Військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2023 №7993 та листа Військової частини НОМЕР_2 №725 від 15.08.2023, за результатами розгляду рапортів ОСОБА_1 від 31.05.2023 та від 05.06.2023, було надано відповідь, якими повернуто рапорти на доопрацювання, оскільки висновок ЛКК №242 від 17.03.2023 свідчить про потребу ОСОБА_2 в отриманні соціальної послуги з постійного догляду на непрофесійній основі, а акт обстеження №21 від 13.02.2023 не є належним документом, що підтверджує обов`язок С.Купця постійного догляду за хворою матір`ю, а лише стверджує про потребу ОСОБА_2 в отриманні соціальної послуги з постійного догляду іншою особою та носить рекомендаційний характер при визначенні даної особи.

При цьому, суд враховує, що вперше ОСОБА_1 звернувся із відповідним рапортом про звільнення з військової служби 01.03.2023 до Військової частини НОМЕР_2 , разом з яким надавався висновок ЛКК №2 від 03.01.2023, однак згідно висновку командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 було надано відповідь, що вважається за можливе розглянути повторно питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 після надання відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відносно матері (довідки до акту огляду медико- соціальною експертною комісією (форма № 157-1/о, затверджена наказом МОЗ від 30.07.2012 № 577), висновку лікарсько-консультативної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування (за винятком інвалідів І групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акту огляду медико- соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду) або висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І та II групи внаслідок психічного розладу, форма якого затверджена наказом МОЗ 31.07.2013 №667).

Тобто, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що фактично предметом спірних правовідносин є допустимість висновку ЛКК №242 від 17.03.2023 року для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Підпунктом 1 п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 року №189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 року за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок

КНП «Черкаський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради №242 від 17.03.2023, виданий ОСОБА_2 про те, що вона потребує постійного стороннього догляду не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Поряд з цим, суд враховує, що з аналізу положень п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, вбачається, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включають таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби та відповідно відповідачі, розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язані приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язані повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.

Як вбачається з доданих до клопотання про закриття провадження у справі листа Військової частини НОМЕР_1 №7993 від 12.08.2023, у вказаному листі наявна відмітка позивача про його отримання.

Враховуючи викладене та розгляд рапортів позивача Військовою частиною НОМЕР_1 , Військовою частиною НОМЕР_2 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю; зобов`язання військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023 та від 05.06.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.