Справа № 240/23653/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Житомир справа № 240/23653/23

категорія 102020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області щодо ненадання в повному обсязі запитуваної інформації відповіді на його запит від 20.03.2023;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області надати відповідь на його запит від 20.03.2023 в повному обсязі запитуваної інформації.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що подав до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі - відповідач, ГУ ДПС) запит на інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) в якому просив надати інформацію чи сплачувало Комунальне підприємство «Господар» Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області земельний податок за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :04:000:8101 площею 468.4821 га. в період з 30.09.2021 до 31.12.2021, в якому розмірі та до якого бюджету (місцевого, державного), проте у відповідь запитувана інформація, йому не надана.

Таку бездіяльність відповідача щодо розгляду поданого запиту позивач вважає протиправною, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.

04.09.2023 від представника ГУ ДПС надійшов до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, аргументувавши тим, що контроль за сплатою податків здійснюється по суб`єктах господарської діяльності, а не по об`єктах оподаткування, а тому вважає, що в межах своєї компетенції відповідачем надано змістовну відповідь на запит позивача. Крім того зауважує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду: №01-53-в від 17.08.2023 (у період з 28.08.2023 до 01.09.2023), №01-56-в від 31.08.2023 (08.09.2023), №01-57-в від 12.09.2023 (18.09-19.09.2023) суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, тому розгляд даної справи судом відкладався.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені доводи, суд вважає за необхідне вказати про таке.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся із запитом до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому просив надати інформацію чи сплачувало Комунальне підприємство «Господар» Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області земельний податок за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :04:000:8101 площею 468.4821 га. в період з 30.09.2021 року по 31.12.2021, в якому розмірі та до якого бюджету, у відповідь Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області роз`яснила про можливість звернення із таким запитом до податкового органу, як органу на який покладено обов`язок здійснювати контроль за сплатою усіх податків, в тому числі і податку зі сплати за землю.

Позивач 07.02.2023 звернувся із аналогічним запитом до відповідача, у відповідь на який отримав листа №18/ЗПІ/06-30-19-02-06 від 23.03.2023, в якому роз`яснено, що оперативний облік нарахувань та надходжень проводиться податковими органами за податками, зборами та за єдиним внеском в розрізі податків та адміністративних територій. Контроль за сплатою податків здійснюється по суб`єктах господарської діяльності, а не по об`єктах оподаткування. Тобто у наданні запитуваної інформації позивачу відмовлено.

Позивач вважає, що відповідачем надано відповідь на запит не у повному розмірі, чим допущено протиправну бездіяльність, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом, за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон №2939-VI.

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 вищевказаного Закону визначене право на доступ до публічної інформації, яке гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак (ст.4 Закону № 2939-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ст.12 вказаного Закону, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом першим частини першої статті 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За приписами ч.1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

При цьому, порядок оформлення запитів на інформацію визначено ст. 19 Закону №2939-VI.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 цього ж Закону).

Відповідно до положень ч.5 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Строк розгляду запитів на інформацію врегульований ст. 20 Закону № 2939-VI, згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами частини четвертої статті 20 Закону № 2939-VI визначено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Так, як вже зазначалося позивач у запиті від 07.02.2023 звернувся до відповідача та просив надати інформацію щодо сплати Комунальним підприємство "Господар" Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області земельного податку за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :04:000:8101 за період з 30.09.2021 до 31.12.2021, однак отримав відмову у надані запитуваної інформації, оскільки як вказано відповідачем, податковий орган здійснює контроль за сплатою податків по суб`єктам господарської діяльності, а не по об`єктах оподаткування.

Таким чином, позивачу відмовлено у наданні запитуваної інформації з підстав не володіння такою.

Розглядаючи спірні правовідносини у правовій площині, суд вважає за необхідне дослідити порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 р. за № 321/35943 (далі - Порядок).

Так, вищевказаний Порядок визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Положеннями пункту 3 розділу І Порядку передбачено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі, метою ведення якого, а також складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Оперативний облік та звітність податкових органів ґрунтується на таких принципах:

нарахування - показники фіксуються в оперативному обліку згідно з правилами оподаткування, установленими Кодексом та іншими законодавчими актами з питань податкового законодавства;

превалювання сутності над формою - законність відображення облікових операцій та відповідність їх сутності;

повне висвітлення - звітність податкових органів має містити інформацію, яка всебічно характеризує стан розрахунків платників податків з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;

безперервність - виконання повноважень та функцій податкових органів здійснюється виходячи з припущення, що їх діяльність буде тривати і надалі;

єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх показників в інформаційній системі та звітності податкових органів в єдиній грошовій одиниці.

Для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу ІІІ Порядку передбачено, що оперативний облік надходжень забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів: за податками, зборами та платежами на підставі документів, визначених Порядком взаємодії органів Державної казначейської служби України та органів Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2016 року № 621, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 серпня 2016 року за №1115/29245.

Згідно з пп.20.1.43 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Посадові особи контролюючих органів зобов`язані:

- не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи (пп.21.1.6 п.21.1 ст. 21 ПК України);

- надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом (пп. 21.1.7 п.21.1 ст. 21 ПК України).

- надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом (пп 21.1.7 п 21.1 ст.21 ПК України);

Платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами (пп.17.1.9 п.17.1 ст.17 ПК України).

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом (п.2 ст.10 Закону №2939).

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом (пп.1 п.3 ст.10 Закону №2939).

Відповідно до ст.21 Закону України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до вимог ст.11 Закону №2657-XII та ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI), не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Абзацом першим частини другої ст.11 Закону № 2657 та ст. 14 Закону №2297-VI зі змінами та доповненнями, встановлено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних (абзац третій частини другої ст.11 Закону №2657).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що розголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про платника податків та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами, заборонено без письмової згоди такого платника.

З огляду на що, суд вважає, що відповідачем надано відповідь на запит з дотриманням вищевказаних вимог чинного законодавства, при цьому слід зауважити, що у межах даної справи здійснюється розгляд спірних відносин, які виникли з приводу саме надання, на думку позивача, інформації не у повному розмірі на письмовий запит датований 07.02.2023.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що надання будь-якої інформації про платника податків є можливим за умови дотримання порядку, встановленого чинним законодавством України, тобто за його згодою, крім випадків передбачених законодавством.

Суд, проаналізувавши встановлені обставини справи, звертає увагу, що матеріали справи містять достатні докази надання повної відповіді відповідачем на запит позивача, у межах своєї компетенції.

У той час, суд звертає увагу, що особливість зазначеного розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати "сумніви" інакше, як неспроможність суб`єкта владних повноважень, до якого звернено позовом, переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку.

За встановлених обставин під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що відповідачем надано належні та допустимі докази надання відповіді на запит позивача та отримання такої запитувачем інформації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач, скориставшись своїм законним правом на отримання публічної інформації звернувся до відповідача із запитом на інформацію, який у свою чергу, дотримуючись встановленого законодавством порядку розглянув такий запит та надав відповідь позивачу.

За частиною другою статті 23 Закону №2939-VI, запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що на момент судового розгляду спірних правовідносин запит про доступ до публічної інформації, розглянутий, що у свою чергу свідчить про відсутність протиправної бездіяльності відповідача та, відповідно, наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

З огляду на що, суд зазначає, що доводи позивача про надання не неповної та недостовірної інформації є необґрунтованими та ґрунтуються лише на його особистому переконанні, а тому позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У контексті оцінки доводів позовної заяви суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, суд вважає, що ключові аргументи адміністративного позову отримали достатню оцінку.

Згідно з статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши норми законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 20 вересня 2023 р.