Справа № 756/7870/23
Суддя: Луценко О. М.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20.09.2023 Справа № 756/7870/23
Номер провадження 2-а/756/108/23
Унікальний номер судової справи 756/7870/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценка О.М.,

за участю секретаря судових засідань Погорелової В,П.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

27.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДПП в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАС №7178388 від 16.06.2023 інспектора 2 роти 1батальйону Управління поліції у м. Києві Костюкова О.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити провадження у справі.

Вимоги позову мотивовані тим, що 16.06.2023 близько 17.40 год. він керуючи автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , заїхав на парковку біля будинку за адресою проспект Володимира Івасюка, 57. З ним знаходились дві особи. На парковці знаходився автомобіль патрульної поліції (д.н.з. НОМЕР_2 ), біля автомобіля було два співробітника поліції, один з них звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху. Позивач вказав, що не порушував правила дорожнього руху та попросив пред`явити докази того, в чому його звинувачують. На що вони почали вимагати документи. Він ще раз звернув увагу поліцейських, що не відмовляється пред`явити документи, але спочатку хотів би ознайомитися з доказами, що доводять його правопорушення. Позивач стверджує, що працівники поліції вдалися до раптових, непередбачуваних і неочікуваних протиправних дій, які без жодних сумнівів вказують на перевищення службових повноважень. На позивача було вдягнуто кайданки, при тому, що він не чинив супротиву. Після складення протоколу про адміністративне затримання серія АЗ №066632 від 16.06.2023 поліцейські зняли кайданки. Пізніше, о 19.09 год. інспектором поліції була складена постанова серії ЕАС №7178388 від 16.06.2023 про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Із зазначеною постановою позивач не згоден, вважає її протиправною та такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не містить належних та допустимих доказів його вини, а зазначені у ній відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 07.07.2023 постановлено відкрити спрощене позовне провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив задовольнити.

Представник відповідача 24.08.2023 отримав позовні матеріали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив.

За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Як вбачається з постанови серії ЕАС №7178388 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.06.2023 о 17:35:00 в м. Києві по проспекту Володимира Івасюка, 57 керуючи транспортним засобом «КІА», д.н. НОМЕР_1 , здійснив поворот ліворуч, порушуючи вимоги дорожнього знаку 4.1 рух прямо, при цьому перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки в протилежних напрямках, чим порушив п. 8.4.г ПДР - порушення вимог наказових знаків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

За вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Так, відповідно до п. 8.4.г ПДР наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно з п. 4.1 розділу 33 «Дорожні знаки» дорожній знак є наказовим дорожнім знаком та наказує лише «Рух прямо».

Судом встановлено, що оскаржувана позивачем постанова складена за порушення ним п. 8.4.г ПДР, а саме за здійснення повороту ліворуч при наказовому дорожньому знаку «рух прямо».

ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує факт того, що ним не порушувались Правила дорожнього руху, а лише посилається на те, що йому не надано було доказів порушення правил, вказує, що його права були порушені, оскільки не було повідомлено про причину зупинки, протиправно було застосовано спеціальні засоби - вдягнуто кайданки, не забезпечено право на захист тощо.

На переконання суду, жодних перешкод у виконанні вимог п. 8.4.г ПДР України позивач не мав, легковажно поставившись до них, чим наразив на небезпеку не лише себе, але і інших учасників дорожнього руху.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо вчиненого адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.

Окрім того, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує на неправомірність дій інспектора при складанні оскаржуваної постанови та при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Так, під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положення ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Окрім того, аналіз п. 2.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України, дає підстави для висновку про те, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення (зокрема, ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Також, позивач, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови вказував, що постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відео запис.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Зокрема, таким є відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та докази вчиненого правопорушення, які додаються до постанови.

Як вбачається з постанови серії ЕАС №7178388 від 16.06.2023, у п.7 «До постанови додаються:» відомостей про технічний засіб не зазначено.

Матеріали справи також не містять доказів того, що працівниками поліції здійснювалась будь-яка фото чи відео фіксація порушення ПДР.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.09.2020 у справі №569/7119/20 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а.

Отже, вказані посилання позивача не заслуговують на увагу суду, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що здійснювалось фото чи відео фіксація правопорушення.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень, а тому його дії по винесенню оскаржуваної постанови є правомірними.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, ст. 122, 251, 265, 283 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Департаменту патрульної поліції в м. Києві (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів від дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення 20.09.2023.

Суддя Олександр ЛУЦЕНКО