Справа № 199/8630/22
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/8630/22
Провадження № 2-а/932/205/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, -

В С Т АН О В И В:

15.11.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є громадянкою російської федерації та з 19.07.2019 року перебуває на території України. За останні три роки вона перебувала на території російської федерації близько 47 діб, оскільки у неї там залишилася проживати мати. 19.04.2019 року вона зареєструвала шлюб із громадянином України ОСОБА_2 , має на території України родину, має сталі соціальні зв`язки. 19.03.2021 року вона була зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та отримала 09.08.2021 року картку платника податків на ім`я ОСОБА_1 . 25.06.2021 року вона отримала посвідку на тимчасове проживання зі строком дії до 14.06.2022 року, підстава видачі «04/14 Возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)». 26.07.2021 року вона - позивачка отримала довідку про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/11830 від 26.07.2021 року за адресою АДРЕСА_1 . 21.10.2021 року вона була зареєстрована Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради як фізична-особа підприємець, номер запису: 000155983. З 21.10.2021 року вона здійснює підприємницьку діяльність на території України, сплачує відповідні податки (єдиний податок) та збори (є платником єдиного внеску). 22.10.2021 року вона придбала транспортний засіб Mercedes-Benz В170, днз НОМЕР_1 . Таким чином, вона здійснює офіційно підприємницьку діяльність на території України, не має жодних економічних зв`язків з російською федерацією, крім її родичів та походження; після одруження вона не мала наміру повертатися в російську федерацію; з початку військової агресії російської федерації вона має активну позицію проти російської агресії та відкрито її висловлює; вона виступала категорично проти російської агресії та геноциду українського народу та порушення територіальної цілісності та суверенності України; її діяльність як психолога пов`язана з суспільною роботою, в тому числі в медіапросторі України та російської федерації; вона приймала участь в збиранні коштів на фонд Повернись живим, спочатку на ракети, а потім на машину українським військовим на фронт, що може бути розцінено російською владою як кримінальний злочин.

Позивач у позові вказує на те, що до початку війни вона мала намір оформити дозвіл на імміграцію в Україну, проте через повномасштабне вторгнення рф на територію України з 24.02.2022 року вона була позбавлена можливості отримати документи, необхідні для подальшого оформлення громадянства України. 11.04.2022 року вона зверталась до ДМС України з електронним зверненням, в якому просила розглянути можливість відмови від громадянства російської федерації та перехід в громадянство України, але 26.04.2022 року Державна міграційна служба України надала тільки роз`яснення щодо порядку отримання громадянства України. В травні 2022 року вона завчасно звернулась до Амур-Нижньодніпровського відділу ДМС у місті Дніпрі (м.Дніпро) з приводу обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні в зв`язку з тим, що термін її посвідки закінчувався 14.06.2022 року, проте у вказаному відділі посадові особи відмовились надати документи для оплати за обмін довідки та прийняти завчасно у неї документи для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні та продовження строку перебування в Україні з посиланням на призупинення видачі для громадян країни-агресора таких довідок, та зазначили, що термін дії її посвідки автоматично продовжується згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру».

Позивач зазначає, що з огляду на невизначеність виниклої ситуації вона 11.07.2022 року звернулась з електронним зверненням до Державної міграційної служби України з проханням роз`яснити їй правовий статус в Україні на цей час та чи поширюється на громадян російської федерації Постанова КМУ від 28.02.2022 року № 165, і якщо не поширюється, то як вона може продовжити строк перебування на території України законним чином. На вказане звернення 15.07.2022 року з Державної міграційної служби України нею було отримано електронного листа, зміст якого свідчив про те, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державною-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

Позивач зазначає, що 25.10.2022 року відносно неї Амур-Нижньодніпровським відділом у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004270 щодо порушення правил перебування на території України, а саме проживання за недійсним документом на право проживання в Україні, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 за порушення п. 67 Порядку, затвердженого постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року, притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Також, відносно неї - позивачки відповідачем винесено рішення №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України в термін до 23.11.2022 року.

Позивач вважає протиправним рішення №29 про її примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та таким, що при його винесені були порушені норми чинного законодавства та не встановлені дійсні обставини справи, та просить визнати протиправним та скасувати зазначене рішення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6360,00 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 року дану справу передано для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою від 13.12.2022 року суддею відкрито провадження у справі та визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.01.2023 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов Відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість.

13.01.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від представника позивача надійшла Відповідь на Відзив, в якій представник підтримав позовні вимоги.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2023 року провадження у даній справі було зупинено до набрання чинності судовим рішенням у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, ухваленого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 27.03.2023 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2023 року провадження у даній справі було поновлено та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість.

Вислухавши представників позивача та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Згідно з п. 14 ст. 1 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до п.18 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI) посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Механізм оформлення посвідки на постійне проживання врегульований положеннями Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018р.

Згідно п.1, 4 Порядку №322, посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пунктом 7 Порядку №322 визначено, що обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема закінчення строку дії посвідки. Оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

Відповідно до п.16, 17 Порядку №322, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. Пункт 39 вказаного Порядку визначає які подаються документи для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства.

У пункті 40 Порядку №322 визначено, що у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки та документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

Відповідно до п.41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011р. іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави

Відповідно до частин 1, 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону № 3773-VI).

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону № 3773-VI).

Стаття 25 зазначеного Закону регламентує порядок добровільного повернення іноземців та осіб без громадянства, а стаття 26 - примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, і ноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з частиною 1 статті 26 цього ж Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції №353/271/150, чинної на час винесення спірного рішення, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції №353/271/150 встановлено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №353/271/150 примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

За приписами пунктів 1, 2, 3, 4 розділу ІІ Інструкції №353/271/150 рішення про примусове повернення до країни походження готується відповідною посадовою особою у двох примірниках, з подальшим повідомлення про таке рішення іноземця, та протягом 24 годин прокурора. Саме рішення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення в присутності перекладача та / або його законного представника (на вимогу особи) під підпис.

Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.

Статтею 3 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про імміграцію» Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9 п. 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято.

У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ст. 31 Закону № 3773-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень ч.1 ст. 288 КАС України, в редакції на час винесення оскаржуваного у даній справі рішення та звернення позивача до суду із даним позовом, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 288 КАС України, в редакції на час судового розгляду даної справи, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорту російської федерації НОМЕР_2 , виданого органом мвд 15002.

19.04.2019 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином України ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 19.04.2019 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146.

З 19.07.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України.

19.03.2021 року ОСОБА_1 була зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та отримала 09.08.2021 року картку платника податків.

25.06.2021 року ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання зі строком дії до 14.06.2022 року, підстава видачі « 04/14 Возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу)».

26.07.2021 року ОСОБА_1 отримала довідку про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/11830 від 26.07.2021 року видану Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 .

21.10.2021 року позивач була зареєстрована Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради як фізична-особа підприємець, номер запису: 000155983. З 21.10.2021 року позивач здійснює підприємницьку діяльність на території України, сплачує відповідні податки (єдиний податок) та збори (є платником єдиного внеску).

11.04.2022 року ОСОБА_1 зверталась до Державної міграційної служби України з електронним зверненням, в якому просила розглянути можливість відмови від громадянства російської федерації та перехід в громадянство України, на що листом від 26.04.2022 року № Д-1549-22/6.4/989-22 Державна міграційна служба України надала позивачці роз`яснення щодо порядку отримання громадянства України.

За твердженням позивача, в травні 2022 року вона звернулась до Амур-Нижньодніпровського відділу ДМС у місті Дніпрі (м.Дніпро) з приводу обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні в зв`язку з тим, що термін її посвідки закінчувався 14.06.2022 року, проте, у вказаному відділі посадові особи відмовились надати документи для оплати за обмін довідки та прийняти завчасно у неї документи для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні та продовження строку перебування в Україні з посиланням на призупинення видачі для громадян країни-агресора таких довідок, та зазначили, що термін дії її посвідки автоматично продовжується згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру».

Позивач 11.07.2022 року звернулась з електронним зверненням до Державної міграційної служби України з проханням роз`яснити їй правовий статус в Україні на цей час та чи поширюється на громадян російської федерації Постанова КМУ від 28.02.2022 року № 165, і якщо не поширюється, то як вона може продовжити строк перебування на території України законним чином.

На вказане звернення 15.07.2022 року з Державної міграційної служби України позивачем було отримано електронного листа, зміст якого свідчив про те, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державною-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

25.10.2022 року відносно ОСОБА_1 Амур-Нижньодніпровським відділом у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004270 за ч.1 ст. 203 КУпАП щодо порушення нею правил перебування на території України, а саме проживання за недійсним документом на право проживання в Україні.

Також, 25.10.2022 року відносно ОСОБА_1 Амур-Нижньодніпровським відділом у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 за порушення п. 67 Порядку, затвердженого постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року, притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., який було нею сплачено.

Як зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН №004263 від 25.10.2022 року, ОСОБА_1 після закінчення терміну дії посвідки в семиденний строк не знялась з обліку та не виїхала за межі України, що є порушенням п.67 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП.

Позивач не погодившись з постановою про накладення адміністративного стягнення, звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання її протиправною.

25.10.2022 року відносно ОСОБА_1 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області винесено Рішення №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України в термін до 23.11.2022 року.

Вказаним Рішенням №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства встановлено, що громадянка росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 10.06.2019 органом видачі мвд 15002, строком дії до 10.06.2029р., прибула на територію України 09.10.2021 року через Гоптівка; проживала на території України за посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , термін дії якої закінчився 14.06.2022 року. Після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_1 в семиденний строк не знялася з реєстраційного обліку та не виїхала за межі України, чим порушила п.67 Постанови КМУ №322 від 25.04.2018 року.

Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 у вказаний в рішенні строк покинула територію України, проте не згодна з цим рішенням та оспорює його в судовому порядку.

В позовній заяві позивач та в судовому засіданні представник позивача в обгрунтування позовних вимог, зокрема, посилалися на те, що позивач ОСОБА_1 зверталась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з документами для здійснення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, на підтвердження чого суду надано копію скарги-звернення від 10.11.2022 року, в якій позивач просила скасувати Рішення №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.10.2022 року; просила здійснити обмін посвідки № 800215988, виданої на її ім`я на тимчасове проживання; суду надано копію відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на вказану скаргу-звернення від 29.11.2022 року, а також долучено до позову роздруковану з інтернету інформацію про громадян з громадянством росії, які не змогли у 2022 році поновити чи подовжити дію посвідки.

Судом встановлено, що посвідка на тимчасове проживання в Україні, яка була видана позивачу на підставі шлюбу з громадянином України, видавалась як тимчасовий дозвільний документ на проживання в Україні строком на 1 рік. Оскільки строк дії тимчасової посвідки сплинув 14.06.2022 року, позивач, відповідно до приписів Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018р., повинна була особисто звернутись до територіального органу ДМС з оригіналами документів для оформлення заяви-анкети про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з закінченням строку її дії, не пізніше як за 15 днів до закінчення терміну дії посвідки.

Разом з цим, встановлено, що на час розгляду даної справи позивач особисто не зверталась до територіальних підрозділів ДМС з питання обміну (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні або продовження терміну перебування в Україні в зв`язку з закінченням терміну її дії та не надала жодних оригіналів документів, передбачених пп.16-19, 21 зазначеного Порядку № 322.

Відповідно службової записки відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.4/277-23 від 03.01.2023 року громадянка рф ОСОБА_1 за обліками цього відділу з заявою про надання дозволу на імміграцію не зверталася, дозволу на імміграцію не має, з заявою про отримання посвідки на постійне проживання не зверталась, посвідкою на постійне проживання не документована.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталась, що підтверджується службовою запискою відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.3/270-23 від 03.01.2023 року, та не спростовано позивачем.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала адміністративна справа №199/8631/11 (провадження № 852/5690/23) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.10.2022 року ПН МДН 004263 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2023 року, ухваленим у даній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Не погодившись із вказаним рішенням суду, Головним управлінням державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було подано апеляційну скаргу на вказане рішення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року в адміністративній справі №199/8631/22 скасовано та прийняте у справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.10.2022 року ПН МДН 004263 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Вищевказаною Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 року, ухваленою у вказаній адміністративній справі №199/8631/22, встановлено, що матеріали вказаної справи не містять доказів звернення позивача ОСОБА_1 з відповідним пакетом документів до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, у зв`язку з чим відповідачем не формувалась заява-анкета для здійснення обміну посвідки. До матеріалів справи подано звернення до міграційної служби України від 11.04.2022р. з питань надання інформації стосовно відмови від громадянства російської федерації, та від 11.07.2022р. стосовно надання роз`яснень щодо правового статусу позивача в Україні, на які надано відповіді. А також скарга від 10.11.2022р. на рішення про примусове повернення до країни походження. Проте доказів подання позивачем документів, передбачених законодавством, до органів ДМС, або направлення їх поштою, у разі відмови у прийнятті таких, матеріали справи не містять. У постанові апеляційного суду зазначено, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України; також матеріали справи містять роздруковану з інтернету інформацію про інших громадян з громадянством росії, які не змогли у 2022 році поновити чи подовжити дію посвідки, тощо, проте колегія суддів зазначає, що така інформація не стосується позивача та носить індивідуальний характер, таким чином оскаржена постанова про накладення адміністративного стягнення від 25.10.2022 року ПН МДН 004263 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП відповідачем прийнята правомірно.

Вказана постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 року набрала законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, і відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням у адміністративній справі №199/8631/22, не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином, встановлено, що на час винесення Головним управлінням державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Рішення №29 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.10.2022 року, позивач - громадянка російської федерації ОСОБА_1 нелегально перебувала на території України, чим було порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 виїхала з території України 22.11.2022 року через КПП Могилів-Подільський.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, пред`явлені до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, оскільки встановлено, що це рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України; з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, суд також бере до уваги правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2020 року справі № 343/2242/16-а, та які підлягають застосуванню в зв`язку з доводами позивача ОСОБА_1 у позові про те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином України, має сталі соціальні зв`язки в Україні і що ці обставини не були враховані відповідачем при прийнятті спірного рішення. Як зазначено у вказаній постанові від 23.01.2020 року, «… доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення. Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України. Колегія суддів вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій щодо недопустимості порушення положень законодавства України. Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях. Окрім того, позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї…». Інші доводи, зазначені позивачем в обгрунтування позовних вимог, з огляду на наведені обставини справи та вимоги законодавства, не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Як зазначено, згідно з ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Частиною 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Натомість, як зазначено вище та встановлено вищевказаною постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 року, позивачка на час винесення оскаржуваного у даній справі рішення відповідача з заявою про отримання посвідки на постійне проживання не зверталась, посвідкою на постійне проживання не документована.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, витрати на професійну правничу допомогу підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Зважаючи на те, що відповідно до приписів ст. 288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується, витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 250, 268-271, 288 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження - залишити без задоволення.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Кудрявцева