Справа № 440/7130/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 р.Справа № 440/7130/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/7130/22

за позовом Акціонерне товариство "Полтаваобленерго"

до Північне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі-позивач, АТ "Полтаваобленерго") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 р. відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Полтаваобленерго до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року подано позивачем своєчасно відповідно до пункту 50.1 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, а саме: 28 липня 2021 року на 1072- й день від граничного строку подання податкової декларації за липень 2018 року, а тому податкове повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року підлягає скасуванню як протиправне.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації юридичної особи з присвоєнням йому ідентифікаційного коду 00131819 та є платником податку на додану вартість з 24 травня 2011 року.

У період з 25 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в «Уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» за звітний період липень 2018 року, поданих АТ «Полтаваобленерго» 28 липня 2021 року за вх. № та від 28 липня 2021 року за вх. № , за результатами якої складено акт №320/35-00-04-01-12 від 27 серпня 2021 року.

В акті камеральної перевірки №320/35-00-04-01-12 від 27 серпня 2021 року зафіксовано порушення АТ «Полтаваобленерго» вимог підпункту 192.1.2 статті 192, абзацу 4 пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України та вимог Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм і Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» № 21 від 28 січня 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289, в результаті чого товариством занижено податок на додану вартість в сумі 1545321,00 грн, в тому числі за липень 2018 року в сумі 986062,00 грн та за серпень 2018 року в сумі 559259,00 грн.

Так, перевіркою встановлено, що АТ «Полтаваобленерго» 28.07.2021 подано «Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» за звітний період, що уточняється, - липень 2018 року. В уточнюючому розрахунку № від 28.07.2021 підприємством збільшено у розділі ІІ «Податковий кредит» рядок 10.1 «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою суму податку у розмірі 1545321 грн, внаслідок чого зменшена сума позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18) на 986062 грн за липень 2018 року. При цьому у таблиці 2.2 «Відомості про коригування податкового кредиту згідно зі статтею 192 ПКУ» додатку Д1 до уточнюючого розрахунку № від 28.07.2021 відображено коригування податкового кредиту на 1545321 грн за липень 2018 року з зазначеним індивідуальним податковим номером - 3. За вказаним індивідуальним податковим номером зареєстровано платника податків - Комунальне підприємство «Благоустрій Кременчука». Відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних Комунальним підприємством Благоустрій Кременчука» 13.07.2018 виписано на адресу АТ «Полтаваобленерго» податкові накладні на 9271927,05 грн, в тому числі ПДВ - 1545321,18 грн (номенклатура орендна плата). Отже, АТ «Полтаваобленерго» 28.07.2021 в порушення статті 198 ПКУ включено до складу податкового кредиту податкові накладні виписані 13.07.2018 з перевищенням законодавчо встановленого терміну 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної, а саме на 1112-й день. АТ «Полтаваобленерго» 28.07.2021 подано «Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» № за звітний період, що уточняється, -серпень 2018 року, в якому збільшено від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту звітного періоду, на 559259 грн за серпень 2018 року. АТ «Полтаваобленерго» неправомірно відображено по рядку 16 від`ємне значення у сумі 559259 грн рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду, яке зазначено в уточнюючому розрахунку за липень 2018 року від 28.07.2021 № , внаслідок чого зменшена сума позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18), на 559259 грн за серпень 2018 року.

На підставі вказаного акту перевірки Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення рішення №1 від 27 вересня 2021 року, яким Акціонерному товариству "Полтаваобленерго" збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1545321,00 грн та на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 386330,25 грн.

Не погодившись із прийняттям податкового повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не включив відповідні суми ПДВ до податкового кредиту протягом 1095 календарних днів з дати складання податкових накладних №№ 7, 8, 9, 10, 11 відповідно до вимог абзацу четвертого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій із ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абзацом першим пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 192.1 статті 192 ПК України передбачено, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної не може бути зареєстрований в Єдиному реєстрі податкових накладних пізніше 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної, до якої складений такий розрахунок коригування.

Згідно до п. 192.1.2 ст. 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Так з матеріалів справи встановлено, що постановою Верховного Суду від 14.02.2018. у справі №917/1622/16 касаційну скаргу комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" задоволено частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.12.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 зі справи № 917/1622/16 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 9 271 927,05 грн. основного боргу, 802 171,11 грн. пені, 277 633,32 грн. інфляційних втрат, 154 421,52 грн. - 3% річних, 157 592,29 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

КП «Благоустрій Кременчука» 13.07.2018 року складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні: №11 від 13.07.2018 на суму 1 703 007,01 грн., в т.ч. ПДВ 283 834,50 грн. (реєстраційний номер ), №10 від 13.07.2018 на суму 1 892 230,01 грн., в т.ч. ПДВ 315 371,67 грн. (реєстраційний номер ), №7 від 13.07.2018 на суму 1 892 230,01 грн., в т.ч. ПДВ 315 371,67 грн. (реєстраційний номер 91581 14138), №8 від 13.07.2018 на суму 1 892 230,01 грн., в т.ч. ПДВ 315 371,67 грн. (реєстраційний номер ), №9 від 13.07.2018 на суму 1 892 230,01 грн., в т.ч. ПДВ 315 371,67 грн. (реєстраційний номер 91581 13775).

АТ «Полтаваобленерго» 28.07.2021 подано «Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» № за звітний період, що уточнює липень 2018 року.

В уточнюючому розрахунку № від 28.07.2021 підприємством збільшено у розділі ІІ «Податковий кредит» рядок 10.1 «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою суму податку у розмірі 1545321 грн, внаслідок чого зменшена сума позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18) на 986062 грн за липень 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що згідно до п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції на момент складання податкових накладних) у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом щодо включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних протягом 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної. При цьому, включити суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних платник податку може шляхом відображення вказаної суми в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 Податкового кодексу України.

Зважаючи на те, що стаття 50 Податкового кодексу України є загальною нормою, що визначає порядок внесення змін до податкової звітності з будь-якого податку, а стаття 198 Податкового кодексу України є спеціальною нормою, що регулює саме порядок віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, то право платника податку щодо включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних обмежене строком у 1095 календарних днів з дати складання податкових накладних, тобто строком визначеним пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Наведений висновок узгоджуються з висновком Верховного Суду, зробленими в постанові від 30 липня 2019 року в справі № 808/2104/15, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються у спірних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом зроблені висновки на підставі попередніх редакцій норми пункту 198.6 статті 198 ПК України, згідно до редакції станом на час виникнення спірних відносин, Законом України № 2198-VIII від 09.11.2017 року в абзаці четвертому пункту 198.6 статті 198 ПК України замінено цифри "365" на цифри "1095", а інші положення абзацу четвертого пункту 198.6 статті 198 ПК України залишилися незмінними.

Враховуючи вказане, позивачем було подано «Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» № за звітний період, що уточнює липень 2018 року з перевищенням законодавчо встановленого терміну 1095 календарних днів з дати складання податкових накладних, оскільки податкові накладні №№ 7, 8, 9, 10, 11 виписані 13.07.2018, а уточнення були подані 28.07.2021, тобто на 1112-й день.

Таким чином, АТ «Полтаваобленерго» включило до складу податкового кредиту суму ПДВ 1 545 321 грн. з перевищенням законодавчо встановленого терміну відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України на 1112 день, шляхом подання уточнюючого розрахунку від 28.07.2021 до податкової декларації за липень 2018р.

Отже, посилання апелянта на те, що уточнюючий розрахунок до податкової декларації да липень 2018 року подано своєчасно відповідно до п. 50. 1 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України, а саме 28.07.2021 року на 1072-й день від граничного строку подання податкової декларації за липень 2018 року є безпідставним, оскільки питання своєчасного внесення уточнюючого розрахунку регулює спеціальна норма Податкового кодексу України, а саме п.198.6 ст. 198 ПК України, згідно до якого перебіг строку розпочався з дати складення податкової накладної.

Також, колегія суддів не приймає твердження позивача, що нарахування податкових зобов`язань та податкового кредиту здійснюється за звітний податковий період, який у випадку з ПДВ дорівнює календарному місяцю, а не за день, в якому подається податкова звітність, а тому останнім звітним періодом, за який платник податку зберігає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України є календарний місяць, в якому минає 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної, оскільки враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 30.07.2019 року в справі № 808/2104/15 включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних обмежене строком у 1095 календарних днів з дати складання податкових накладних.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на висновки Верховного Суду в постановах від 14.08.2018 у справі №818/1507/17 та від 15.08.2019 у справі №810/3640/15, оскільки обставини вказаних справ є нерелевантними до спірних правовідносин в даній справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року прийнято відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо посилання в апеляційній скарзі, що контролюючим органом не надано жодного доказу, що АТ «Полтаваобленерго» вчинювало умисно податкове правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту податкового повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року випливає, що висновки контролюючого органу про застосування штрафної санкції у розмірі 386 330, 25 грн. ґрунтувалися на приписах п. 123.2 ст. 123 ПК України.

Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями п. 123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПКУ) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПКУ.

При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто з системного аналізу викладених норм можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення пункту 109.3 статті 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПКУ, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Матеріали справи, зокрема в розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за результатом камеральної перевірки Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", що оформленні в акті камеральної перевірки №320/35-00-04-01-12 від 27 серпня 2021 року не містить жодних доказів, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ.

Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме п. 123.2 ст. 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому висновки контролюючого органу в акті перевірки та спірному податковому повідомленні-рішенні про умисність дій позивача з посиланням на те, що дії позивача не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України, зокрема, що позивач мав можливість включити до складу податкового кредиту податкові накладні виписані 13.07.2018 протягом законодавчо встановленого терміну 1095 календарних днів з дати складання вказаних податкових накладних, проте не вжив заходів для включення вказаних накладних у встановлений законодавством строк, не є доказами наявності умислу в діях платника податку, а лише свідчать про помилкове застосування позивачем приписів діючого законодавства щодо строків включення податкових накладних до складу податкового кредиту.

Оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, колегія суддів вважає, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України контролюючим органом є протиправним.

Колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не було включено до складу податкового кредиту податкові накладні виписані 13.07.2018 протягом законодавчо встановленого терміну 1095 календарних днів з дати складання вказаних податкових накладних, що є підставою для застосування п. 123.1 ст. 123 ПК України та тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування невірної норми Податкового кодексу України п. 123.2 ст. 123, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25 %, замість належного застосування п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, яким передбачено 10 % штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 р. прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог адміністративного позову Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання протиправним та скасуванню податкового повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 231 798,15 грн., з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 440/7130/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 231 798,15 грн. та прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позов.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27 вересня 2021 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 231 798,15 грн.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року по справі № 440/7130/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 21.09.2023 року