Справа № 160/13126/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/13126/22
(суддя Бондар М.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №160/13126/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 серпня 2022 року звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким, просить:

- рішення відповідача щодо не включення позивача до наказу на виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, викладене в абзаці другому пункту 3 наказної частини наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 13.06.2022 №168 визнати протиправним;

- пункт 3 наказної частини наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 13.06.2022 №1468 щодо не включення позивача до наказу на виплату у червні 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 скасувати;

- зобов`язати відповідача військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткову грошову винагороду за червень 2022 року у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки невихід на службу без поважних причин є дисциплінарним проступком, який класифікується внутрішніми керівними документами Міністерства оборони України. Також, позивач зазначає про те, що до дисциплінарної відповідальності притягнуто ОСОБА_2 , в той час як додаткова винагорода та премія не виплачена ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебуваючи на підставі відповідного наказу командира військової частини у добовому наряді посильним чергового самовільно покинула місце служби 01.06.2022 о 20:10 годині та повернулась на службу 02.06.2022 о 06:00 годині, а тому позивача обґрунтовано не включено до наказу про виплату додаткової винагороди у червні 2022 року за наявності визначеної підстави - самовільне залишення військової частини. Суд зазначив, що невиплата додаткової винагороди пов`язується не з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, а з фактом самовільного залишення військові частини. Та обставина, що в акті службового розслідування зазначене дівоче прізвище позивача « ОСОБА_3 » не спростовує наявність порушення в діях військовослужбовця ОСОБА_1 під час добового чергування з 01.06.2022 року по 02.06.2022 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи не повно встановив обставини справи, які вплинули на правильність її вирішення. Зазначає про помилковість позиції суду першої інстанції, оскільки залишення судом першої інстанції поза увагою фактів того, що порушено право позивача на отримання додаткової винагороди свідчить про те, що розгляд справи не може вважатися всебічним та об`єктивним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів враховано і те, що судом повідомлено позивача та його представника про відкриття та призначення до розгляду поданої апеляційної скарги, у всі можливі способи, з урахуванням зазначеної позивачем контактної інформації. Позивачем та його представником будь-які дії направлені на отримання процесуальних документів у відомому судовому провадженні не вчинялися.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain № 11681/85).

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка відділення зварювальних робіт взводу спеціальних робіт ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону.

На підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2022 №151-НР ОСОБА_2 призначено в добовий наряд на 01.05.2022 посильним чергової частини (а.с.19).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2022 №1249 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов порушень 01.06.2022 в добовому наряді солдатом ОСОБА_2 (а.с.20).

За наслідком проведеного службового розслідування складено відповідний акт, в пунктах 3.3 та 3.4 якого зазначено таке:

- «З пояснень начальника інформаційно-аналітичної групи капітана ОСОБА_4 від 09 червня 2022 року стало відомо, що він перебуваючи у добовому наряді черговим частини у ППД м. Кривий Ріг, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року під час перевірки місць несення служби добовим нарядом виявив, що посильний чергового частини о 20:10 годині солдат ОСОБА_2 самовільно залишила місце несення служби та межі військової частини НОМЕР_1 . У телефонній розмові вона повідомила, що повертатися не збирається. Свій вчинок пояснити відмовилась.»;

- «З пояснень солдата ОСОБА_2 , механіка відділення зварювальних робіт взводу спеціальних робіт ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону від 09 червня 2022 року стало відомо, що вона дізналася що заступає посильним чергового частини біля кімнати чергового частини. Про обов`язки та порядок відпочинку її не було доведено. За її словами вона зверталась до чергового частини з проханням відпустити до дому, нащо останній відповів відмовою і роз`ясненням, що добовий наряд не може залишити місце несення служби. За її словами місця відпочинку для посильних чергового частини не було. Заступила на чергування 01 червня 2022 року о 10:00 годині і пішла відпочивати додому о 20:30 годині за адресою: АДРЕСА_1 . Прийшла о 06:00 годині 2 червня 2022 року, про що доповіла помічнику чергового частини.» (а.с.21-26).

Абзацом 2 пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №1468 «Про результати службового розслідування» постановлено не включати в наказ на виплату додаткової винагороди в червні 2022 механіка відділення зварювальних робіт взводу спеціальних робіт ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за самовільне залишення частини (а.с.27-30).

Законність та обґрунтованість пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №1468 «Про результати службового розслідування» в частині не включення позивача до наказу на виплату у червні 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

При цьому, в силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати позивачу грошового забезпечення.

В свою чергу, пунктом 17 розділу І вказаного Порядку № 260 передбачено, що, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з акта службового розслідування, встановлено, що 01.06.2022 року о 20:10 год під час перевірки місць несення служби добовим нарядом було виявлено, що солдат ОСОБА_2 самовільно залишила місце несення служби перебуваючи у добовому наряді, оскільки залишила територію Військової частини НОМЕР_1 та пішла відпочивати додому за адресою АДРЕСА_1 та повернулася на територію Військової частини НОМЕР_1 06:00 02.06.2022 року про що доповіла помічнику чергової частини (а.с.27).

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Отже, суд апеляційної інстанції зауважує, що сам факт перебування позивача вдома в період коли наказом Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2022 №151-НР її призначено в добовий наряд є самовільним залишенням ОСОБА_1 місця служби, що в свою чергу є підставою для не виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168, а тому позов в частині визнання протиправним та скасування наказу щодо припинення виплати позивачу такої винагороди задоволенню не підлягає.

При цьому слід зазначити про те, що факт встановлення самовільного залишення позивачем військової частини має досліджуватися в рамках розгляду протоколу про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що не можуть бути підставою для скасування пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 №1468 «Про результати службового розслідування» в частині не включення позивача до наказу на виплату у червні 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 доводи позивача про те, що в наказі зазначено її дівоче прізвище, яке вона змінила після реєстрації 19.02.2022 року шлюбу, оскільки зазначені обставини не спростовують факт вчинення позивачем порушення яке є підставою для не виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168. Суд апеляційної інстанції зауважує і на тому, що « ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, а тому підстав для скасування наказу №1468 з підстав зазначення дівочого прізвища позивача немає.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі №160/13126/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва