Справа № 620/11220/23
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Чернігів Справа № 620/11220/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

-визнати бездіяльність керівника Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в ухиленні від належного виконання обов`язку по забезпеченню прав ОСОБА_1 , як військовослужбовця протиправною;

- зобов`язати керівника Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 направлення до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню його придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачам для подання відзиву на позов або заяви про визнання адміністративного позову 15 - денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній просить закрити провадження по справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач вибув з 22.08.2023 на лікування до Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Як випливає з прохальної частини позову предметом спору у даній справі є зобов`язання керівника Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 направлення до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню його придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби.

Проте зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) випливає, що ОСОБА_1 вибув на лікування у Військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять направлення позивача до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню його придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби, а тому підстави для закриття провадження по справі згідно пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та з 22.04.2022 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду сержанта з матеріального забезпечення центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку (а.с.9, 10).

Позивач має хронічні захворювання, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого від 29.03.2019, 15.04.2019, 03.05.2019, довідкою від 12.06.2023 №194, виданою Талалаївською центральною лікарнею Талалаївської селищної ради, наявних в матеріалах справи (а.с. 4-14).

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач звертався до керівництва військової частини НОМЕР_1 з проханням направити його до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню його придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби, проте офіційної відповіді не отримав.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №2011-XII охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення медичного огляду військовослужбовців для визначення ступеня придатності до військової служби наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктами 1.1, 1.2 розділу I Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза це медичний огляд військовослужбовців з метою визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби.

Відповідно до пункту 1.3. розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.

Згідно із пунктом 1.1 розділу II Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Підпунктом 2.7.3. розділу ІІ Положення №402 визначено, що на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається, зокрема, проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення.

Отже медичний огляд військовослужбовців, з метою визначення придатності військовослужбовців до військової служби, проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.

Підпунктом б) пункту 6.1, пунктом 6.10 розділу II Положення № 402 встановлено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Із змісту наведених правових норм Закону №2011-XII та Положення № 402 випливає, що турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців є обов`язком командирів (начальників); військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я, а за їх відсутності, та у невідкладних випадках державними або комунальними закладами охорони здоров`я, за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, за направленням на такий медичний огляд військовослужбовців, яке в свою чергу проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище.

Проте загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статей 12 та 14 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статей 18-19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Статтею 128 Статуту встановлено необхідність своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

Відповідно до статей 254-255 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора) (стаття 260 Статуту).

З системного аналізу наведених вище положень законодавства суд дійшов висновку про право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії, за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби до начальника.

З матеріалів справи випливає, що позивач має хронічні захворювання, що підтверджуються виписками з медичної картки стаціонарного хворого від 29.03.2019, 15.04.2019, 03.05.2019, довідкою від 12.06.2023 №194, виданою Талалаївською центральною лікарнею Талалаївської селищної ради, наявних в матеріалах справи (а.с. 4-14).

Проте матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу звернення позивача до керівництва Військової частини НОМЕР_1 з проханням направити його до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби.

Суд зауважує, що матеріали справи також не містять і відмови Військової частини НОМЕР_1 у видачі позивачу направлення на проходження ним огляду у військово - лікарській комісії.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте позивач не надав суду належних та допустимих доказів як на підтвердження звернення його до керівництва Військової частини НОМЕР_1 з проханням направити його до Військово-лікарської комісії для проходження огляду на предмет встановлення ступеню придатності, за станом здоров`я, для проходження військової служби так і відмови відповідача у видачі йому такого направлення.

За таких обставин суд вважає позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.В. Падій