Справа № 480/1037/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р.Справа № 480/1037/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 28.02.23 року по справі № 480/1037/23

за позовом Липоводолинської селищної ради

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Липоводолинська селищна рада звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі 480/11002/21 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради, визнано протиправним та скасовано рішення четвертої сесії восьмого скликання Липоводолинської селищної ради від 16.09.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та зобов`язано селищну раду повторно розглянути відповідну заяву з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

04.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області з метою примусового виконання рішення суду. 12.08.2022 року головним державним виконавцем Діхтяренком В.О. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер ВП №69633035).

На виконання вищезазначеного рішення суду 26.08.2022 року на засіданні дванадцятої сесії восьмого скликання було прийнято рішення щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після припинення або скасування воєнного стану в Україні, оскільки відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

В подальшому головним державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі №480/6442/22 визнано протиправним повідомлення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про повернення ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа №480/11002/21, який видано Сумським окружним адміністративним судом 21 липня 2022 року.

14.11.2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренком В.О. повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №480/11002/21, виданим Сумським окружним адміністративним судом 21.07.2022 року, направлено селищній раді вимогу повідомити про хід виконання рішення суду. 09.01.2023 року за листом №02-25/31 до відділу примусового виконання рішень боржником направлено листа про неможливість виконати рішення суду, у спосіб, який у ньому встановлено з посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

13.01.2023 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу на Липоводолинську селищну раду у розмірі 5100 грн за невиконання судового рішення.

Вказану постанову позивач просив визнати протиправною і скасувати, оскільки вона прийнята без урахування усіх обставин у справі, зокрема, відповідачем не враховано, що Липоводолинська селищна рада виконала рішення суду у обсязі, наскільки це наразі дозволено законодавством щодо регулювання земельних відносин у період воєнного стану.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року адміністративний позов Липоводолинської селищної ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( , вул.Петропавлівська 75, м.Суми, 40003), третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову головного державного виконавця підрозділу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 69633035 від 13.01.2023 про накладення штрафу на Липоводолинську селищну раду у розмірі 5100,00 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, так як постановою про результати перевірки від 13.09.2022 проведено перевірку виконавчого провадження ВП № 69633035 з примусового виконання виконавчого листа № 480/11002/21 виданий 21.07.2022 Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Липоводолинської селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 1,9659 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради та надання у власність земельної ділянки, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Але суд першої інстанції скасовуючи постанову про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання своїм рішенням № 480/6442/22 від 01.11.2022 виданим Сумським окружним адміністративним судом зазначив, що положення п. п. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, доповнені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», за якими під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, не є перешкодою для боржника виконати рішення суду, яким він зобов`язаний повторно розглянути заяву стягувана про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та прийняти рішення вже з врахуванням цих норм.

На переконання апелянта при прийняті рішення про накладення штрафу на боржника, державний виконавець, керувався виключно обставинами, які суд встановив рішенням № 480/6442/22 від 01.11.2022 виданим Сумським окружним адміністративним судом, де заначив. що положення п. п. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, доповнені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», за якими під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється- не є перешкодою для боржника виконати рішення суду, яким він зобов`язаний повторно розглянути заяву стягувана про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та прийняти рішення вже з врахуванням цих норм.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що як вірно зазначається судом першої інстанції, причини невиконання рішення державним виконавцем взагалі не зазначалися, постанова про накладення штрафу не містить належних обґрунтувань, мотивів та висновків, що вказують на правомірність застосування до Липоводолинської селищної ради штрафу.

Також, дана постанова не містить всі обов`язкові елементи, які передбачені пунктом 7 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/ та не відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства. Зокрема, обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом. Дане твердження підтверджується позицією Верховного суду, викладеній у його постанові у справі № 640/467/19 від 05.03.2020 року якою передбачається, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.

На переконання позивача, апеляційна скарга не містить доводів щодо порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції.

Третя особа не скористалась своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

Сторони в судове засідання не прибули.

Апелянтом до Другого апеляційного адміністративного суду надано клопотання про апеляційний розгляд справи без участі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі 480/11002/21 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради, визнано протиправним та скасовано рішення четвертої сесії восьмого скликання Липоводолинської селищної ради від 16.09.2021 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та зобов`язано селищну раду повторно розглянути відповідну заяву з урахуванням правової оцінки, наданої судом ( а.с.9-12).

12.08.2022 року головним державним виконавцем Діхтяренком В.О. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер ВП №69633035) ( а.с.15).

26.08.2022 року Липоводолинською селищною радою прийняте рішення про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після припинення або скасування воєнного стану в Україні, оскільки відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється ( а.с16).

13.09.2022 державним виконавцем винесене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.9 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с.17).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі №480/6442/22 визнано протиправним повідомлення відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про повернення ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа №480/11002/21, який видано Сумським окружним адміністративним судом 21 липня 2022 року ( а.с.21-22).

14.11.2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренком В.О. повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №480/11002/21, виданим Сумським окружним адміністративним судом 21.07.2022 року, направлено селищній раді вимогу повідомити про хід виконання рішення суду ( а.с.23,24).

09.01.2023 року за листом №02-25/31 до відділу примусового виконання рішень боржником направлено листа про неможливість виконати рішення суду, у спосіб, який у ньому встановлено з посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( а.с.26).

13.01.2023 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу на Липоводолинську селищну раду у розмірі 5100 грн за невиконання судового рішення ( а.с.27).

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова не відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства, є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, обов`язковому виконанню підлягають судові рішення, які набрали законної сили і відповідальність передбачена за невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Частиною першою статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частинами першою-другою статті 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

На підставі пункту 1, підпункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1404 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1,16 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Закону № 1404 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

На підставі частини шостої статті 26 Закону № 1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником (…)

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Як визначено частиною першою статті 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини:

1) факт виконання чи невиконання рішення;

2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

Таким чином, лише встановивши відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст. 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 по справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019 по справі № 686/22631/17, від 07.11.2019 по справі № 420/70/19.

Тобто, для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 у справі № 360/3573/2, від 31 травня 2021 у справі № 560/594/20.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що рішення суду у справі №480/11002/21 позивач не виконав, що не заперечується самим позивачем.

Однак, слід звернути увагу, що на виконання судового рішення від 29.12.2021 року позивачем прийнято рішення від 26.08.2022 року, яким вирішено взяти до відома рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року у справі №480/11002/21 "Про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 1,9659 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради та надання у власність земельної ділянки після припинення або скасування воєнного стану в Україні з урахуванням вимог чинного законодавства та правової оцінки, наданої судом.

Крім того, листом №02-25/31 повідомив відповідача про неможливість виконати рішення суду, у спосіб, який у ньому встановлено з посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( а.с.26).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пп.5 п.27 розділу «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Так, за змістом ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства, а тому постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду винесена передчасно й за відсутності належних обгрунтувань, мотивів та висновків, що вказують на правомірність застосування до позивача штрафу.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з постанови про накладення штрафу не вбачається, що державним виконавцем з`ясовувалися причини невиконання рішення.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.01.2023 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні ВП № 69633035 носить протиправний характер та підлягає скасуванню.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначена постанова не відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 480/1037/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі № 480/1037/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 21.09.2023 року