Справа № 9901/116/20
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа №9901/116/20

адміністративне провадження №П/9901/116/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., Єзерова А.А., Шарапи В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Верховного Суду від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка полягає у невиконанні вимог ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зобов`язано Вищу раду правосуддя здійснити на офіційному веб-сайті та веб-сторінці Єдиного державного веб-порталу відкритих даних розміщення наборів відкритих даних (рішення Вищої ради правосуддя), як це визначено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 «Про затвердження положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних».

Велика Палата Верховного Суду постановою від 01 липня 2021 року залишила вказане рішення без змін.

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, посилаючись на те, що протиправна бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка стосується предмету спору, все ще триває.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Верховного Суду від 09 листопада 2020 (провадження № П/9901/116/20) відмовлено.

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, посилаючись на те, що протиправна бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка стосується предмету спору, все ще триває.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернуто заявнику без розгляду.

04 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про видачу виконавчого документу.

22 листопада 2021 року було видано виконавчий лист.

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Вказану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що станом на дату звернення із цією заявою відповідач не виконав рішення в повному обсязі, а саме - не оприлюднив у складі згаданого набору даних результати поіменного голосування щодо жодного з рішень протягом 2017-2023 років, які ухвалювались колегіально, а також значну частину текстів одноосібних рішень членів Вищої ради правосуддя.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Верховного Суду від 09 листопада 2020 року (провадження №П/9901/116/20) призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 18 вересня 2023 року.

15 вересня 2023 року та 18 вересня 2023 року на адресу Верховного Суду від Вищої ради правосуддя надійшли заперечення на заяву про встановлення судового контролю, в якій остання просить відмовити у задоволенні вказаної заяви.

Так, у вказаних запереченнях Вища рада правосуддя зазначає про те, що вона здійснила та здійснює дії, спрямовані на виконання рішення Верховного Суду від 09 листопада 2020 року, оскільки систематично оприлюднює та оновлює набори відкритих даних, як на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя, так і на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Отже, на думку відповідача, в діях Вищої ради правосуддя не вбачаються ознаки, які свідчать про умисне ухилення від виконання рішення суду, яке набрало законої сили, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Дослідивши, подану заяву та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Частинами 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається про встановленння судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а та від 03 липня 2023 року у справі № 380/25987/21.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Так, аналізуючи подану ОСОБА_1 заяву, колегія суддів звертає увагу, що до останньої заявником не надано доказів на підтвердження обставин щодо невиконання Вищою радою правосуддя рішення Верховного Суду від 09 листопада 2020 року.

Крім того, заявником не зазначено відомостей про виконавче провадження щодо виконання рішення суду.

Також, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Верховного Суду від 27 серпня 2021 року про відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення у справі та ухвала від 08 вересня 2021 року про повернення заявнику клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення без розгляду, ОСОБА_1 не були оскаржені до Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Верховного Суду від 09 листопада 2020 року (провадження №П/9901/116/20) відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови Великою Палатою Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець

Л.В. Тацій

А.А. Єзеров

В.М. Шарапа ,

Судді Верховного Суду