Справа № 640/23352/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу від 29.10.2019 № КВ 1668/1775/АВ/ТД/ФС-632.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем подавався до перевірки трудовий договір з працівниками, а також повідомлення про їх працевлаштування, а тому, висновки відповідача щодо допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору не відповідають дійсності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 29.10.2019 № КВ 1668/1775/АВ/ТД/ФС-632.

Не погоджуючись із рішенням суду в даній справі, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/23352/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 20.09.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась 03.09.2019 до Головного управління Держпраці у Київській області зі скаргою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про недотримання ним трудового законодавства, що проявляється у працевлаштуванні без оформлення трудових відносин.

На підставі зазначеного звернення, Головне управління Держпраці у Київській області наказом від 02.10.2019 № 4841 призначило провести з 03.10.2019 по 17.10.2019 інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 ; фактичні адреси: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 .

Того ж дня, Головне управління Держпраці у Київській області сформувало направлення № 1668, яким направило для проведення контролюючого заходу головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів управління з питань праці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до відмітки, копію зазначеного направлення було вручено позивачу 08.10.2019.

08.10.2019 Головне управління Держпраці у Київській області склало вимогу про надання документів № 1668, якою зобов`язано позивача у строк до 12:00 годин 15.10.2019 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

За результатами інспекційного відвідування, посадові особи Головного управління Держпраці у Київській області склали акт інспекційного відвідування від 17.10.2019 № КВ/1668/1775/АВ, яким встановлено такі порушення: 1) у порушення вимог частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудові договори не укладалися між працівниками та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , 2) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не подав повідомлення про прийняття працівників на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку; 3) у порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустив працівників до роботи без повідомлення про прийняття працівників.

Примірник зазначеного акту позивач отримав 17.10.2019 та зазначив, що заперечення будуть подані окремо.

Не погодившись з висновками акту, 22.10.2019 позивач направив до відповідача заперечення на акт інспекційного відвідування. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 450, лист з запереченнями вручено уповноваженому працівнику Головного управління Держпраці у Київській області 24.10.2019.

Листом від 24.10.2019 № 44/3/19/17933, Головне управління Держпраці у Київській області повідомило позивача про розгляд справи щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

29.10.2019 Головне управління Держпраці у Київській області прийняло постанову № КВ 1668/1775/АВ/ТД/ФС-632, якою встановлено, що у порушення вимог частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір роботодавцем не було укладено з працівниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які фактично знаходилися на робочому місці під час інспекційного відвідування.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 та на підставі абзацу другого статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 625950 гривень.

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою, вважаючи її протиправною та такою, що прийнята всупереч нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що до матеріалів справи було додано повідомлення про прийняття працівника на роботу від 10.10.2019, яке було прийнято Головним управлінням ДПС у м. Києві 15.10.2019 та зареєстровано за № 102597. У повідомленні містяться відомості про ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому, у стовпчику «Дата початку роботи» щодо обох працівників зазначено дату 16.10.2019. Отже, не вбачається несвоєчасного повідомлення про прийняття на роботу позивачем ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки трудові договори укладені 15.10.2019, накази про прийняття на роботу видані 15.10.2019 та в той же день направлено повідомлення про прийняття на роботу, в якому зазначень день початку роботи - 16.10.2019, а тому, роботодавцем було дотримано положення законодавство щодо неприпустимості початку роботи до подання відповідного повідомлення, оскільки працівники розпочали роботу на наступний день після подання відповідного повідомлення. Контролюючий орган зафіксував перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на робочих місцях саме 16.10.2019, а тому, його висновки щодо не оформлення трудових відносин із зазначеними працівниками не відповідають дійсним обставинам справи.

Натомість, апелянт вважає вкзаані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтвоаними, з урахуванням під час інспекційного відвідування позивачем не було надано жодних пояснень та документів щодо виявлених порушень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V, дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

У силу норм частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю) додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Так, перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено частиною першою статті 6 Закону № 877-V.

Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, а саме, підпунктом 1 та 2 пункту 5, визначено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Відповідно до положень частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України, передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У відносинах працівник - роботодавець завжди укладається трудовий договір. Цивільно-правова угода про надання послуг укладається в разі співпраці з незалежним підрядником або особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, тобто займається підприємництвом, бізнесом.

Як правило, особа є працівником, якщо роботодавець: призначає її на посаду з певними обов`язками, визначає режим роботи та робочий час; контролює, як, коли і де вона виконує роботу; сплачує фіксовану погодинну, щотижневу або місячну зарплату; платить за процес праці, а не за її результат; надає матеріали та обладнання для виконання роботи; надає вихідні дні та оплачувані відпустки тощо.

Правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами, а головне, не ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 16.10.2019 перевіряючими проводилась інформаційно-роз`яснювальна робота щодо необхідності дотримання законодавства про працю та опитування персоналу щодо виконання ними функціональних обов`язків та роботи, у зв`язку з чим були опитані:

- ОСОБА_8 , яка зазначила що влаштовується на роботу з 15.10.2019 на посаду продавця-консультанта, трудовий договір не підписаний, проводився інструктаж з питань охорони праці на робочому місці;

- ОСОБА_9 , яка зазначила, що працює за трудовим договором, який надала для ознайомлення перевіряючим.

Водночас, позивач зазначає, що станом на момент проведення опитування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були працевлаштовані, що підтверджується копіями трудових договорів від 15.10.2019, наказами від 15.10.2019 № 5-к щодо ОСОБА_8 та від 15.10.2019 № 9-к щодо ОСОБА_9 .

Крім того, до матеріалів справи було додано повідомлення про прийняття працівника на роботу від 10.10.2019, яке було прийнято Головним управлінням ДПС у м. Києві 15.10.2019 та зареєстровано за № 102597. У повідомленні містяться відомості про ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому, у стовпчику «Дата початку роботи» щодо обох працівників зазначено дату 16.10.2019.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких обставинне вбачається несвоєчасного повідомлення про прийняття на роботу позивачем ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки трудові договори укладені 15.10.2019, накази про прийняття на роботу видані 15.10.2019 та в той же день направлено повідомлення про прийняття на роботу, в якому зазначень день початку роботи - 16.10.2019, а тому, роботодавцем було дотримано положення законодавство щодо неприпустимості початку роботи до подання відповідного повідомлення, оскільки працівники розпочали роботу на наступний день після подання відповідного повідомлення.

При цьому, стороною відповідача не було поставлено під сумнів справжність/достовірність повідомлення до податкового органу про прийняття вказаних працівників на роботу з 16.10.2019, водночас, контролюючий орган зафіксував перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на робочих місцях саме 16.10.2019, а тому, його висновки щодо не оформлення трудових відносин із зазначеними працівниками не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що документи про прийняття на роботу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були направлені разом із запереченнями на акт перевірки, але відповідачем не було відреаговано на заперечення жодним чином та не описано, зокрема, в оскаржуваному рішенні мотиви, з яких контролюючий орган не прийняв до уваги документи про прийняття на роботу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Так, акт інспекційного відвідування був підписаний об`єктом відвідування 17.10.2019, а тому, з урахуванням вихідних днів 19.10.2019 та 20.10.2019, мав право на подання зауважень до акту у строк до 22.10.2019. Позивачем долучено до матеріалів справи заперечення на акт інспекційного відвідування від 22.10.2019 та докази їх відправлення засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 450, лист з запереченнями вручено уповноваженому працівнику Головного управління Держпраці у Київській області 24.10.2019.

Тож, контролюючим органом не було дотримано обов`язку щодо надання відповіді на зауваження, оскільки ані позивачем у позові, ані самим відповідачем у відзиві не зазначається про виконання таких процедурних вимог, а також не надається копія відповідної письмової відповіді на зауваження.

Частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України, визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначається Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи)

Абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 509, передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

З урахуванням наведеного, на державний орган покладено обов`язок повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 24.10.2019 позивач отримав лист Головного управління Держпраці у Київській області № 44/3/19/17933 «Про розгляд справи щодо накладення штрафу», тоді як розгляд справи відбувся 29.10.2019.

Тобто, між цими подіями минуло лише чотири дні, а не п`ять, як того вимагає пункт 6 Порядку № 509, а тому суд не може вважати, що відповідачем було дотримано пункт 7 Порядку № 509, за яким розгляд справи може проводитись без участі суб`єкта господарювання лише за умови його належного повідомлення за п`ять днів.

Крім того, в цьому листі, взагалі не зазначено дати та часу розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, що є суттєвим (не формальним) порушенням, та явно впливає на права сторони бути присутнім на засіданні та реалізовувати надані законом права.

Таким чином, постанова Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 29.10.2019 № КВ 1668/1775/АВ/ТД/ФС-632 є протиправною та підлягає скасуванню, з мотивів та підстав, правильно визначених та оцінених судом першої інстанції.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Апелянтом так і не наведено доводів, у чому саме полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко