Справа № 140/8881/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року ЛуцькСправа № 140/8881/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі -ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 14.04.2023 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дня набуття права на призначення пенсії, згідно поданої 06.04.2023 заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, має страховий стаж 21 рік та відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, позивач 06.04.2023 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 14.04.2023 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно наданих документів інвалідність дитини наступила після досягнення шестирічного віку.

Позивач не погоджується із рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 14.04.2023 №92 та вказує, що має право на призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства після досягнення 50 років згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, а до заяви про призначення вказаної пенсії нею було надано усі необхідні документи.

Вказує на те, що згідно медичного висновку від 16.03.2020 №101 на дитину - інваліда віком до 18 років, виданого Дитячим консультативним відділенням поліклініки центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області, у її сина ОСОБА_2 виявлено захворювання «цукровий діабет, тип І, важка форма, некомпенсований (вперше виявлений)».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 08.09.2020 Управлінням соціального захисту населення Ковельської міської ради, позивачу призначена державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю підтипу А.

Таким чином, позивач зазначає, що захворювання ОСОБА_2 , були в нього до настання шестирічного віку, а відтак позивач вважає, що після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу більше 15 років вона має право на призначення дострокової пенсії.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзивах на позов від 26.05.2023 №2000-0902-7/70037 ГУ ПФУ в Харківській області та від 25.05.2023 №0300-0902-9/28269 ГУ ПФУ у Волинській області, кожен зокрема, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

В обґрунтування своєї позиції вказали, що право на призначення дострокової пенсії за віком передбачено пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, таким правом користуються жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Позивач 06.04.2023 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від 14.04.2023 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з тим що інвалідність дитини наступила після досягнення шестирічного віку.

Як зазначили відповідачі, за змістом пункту 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Для підтвердження права на пенсію позивачем був поданий медичний висновок від 16.03.2020 №101, виданий Дитячим консультативним відділенням поліклініки центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області на дитину - інваліда віком до 18 років, захворювання та патологічний стан ОСОБА_2 відповідно до розділу II пункту 2 підпункту 3.1 "Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 18 років", затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.11.2001 № 454/471/516. А також посвідчення Серії НОМЕР_1 видане управлінням соціального захисту населення Ковельської міської ради, про призначення допомоги на дитину інваліда підтипу А. Тобто, дитина визнана вперше дитиною з інвалідністю у віці 6 років 10 місяців 14 днів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують визнання ОСОБА_2 дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або наявність в нього медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення цього віку, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято законне та обгрунтоване рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З наведених підстав та з посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а ГУ ПФУ у Волинській області просило у задоволенні позову відмовити.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 06.04.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви необхідний пакет документів. До заяви, серед інших документів, було додано медичний висновок від 16.03.2020 №101, виданий Дитячим консультативним відділенням поліклініки центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області на дитину - інваліда віком до 18 років, згідно з яким, у її сина ОСОБА_2 виявлено захворювання «цукровий діабет, тип І, важка форма, некомпенсований (вперше виявлений)»; посвідчення Серії НОМЕР_1 , видане 08.09.2020 Управлінням соціального захисту населення Ковельської міської ради, про призначення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю підтипу А (а.с.50,52,54-55).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 .

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 14.04.2023 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з тим що згідно наданих документів інвалідність дитини наступила після досягнення шестирічного віку (а.с.9).

Вважаючи вказане рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова права на соціальний захист є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон №1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачу пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058- IV.

Пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу сьомого підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV).

Згідно з пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю установлюється статтею 2 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (Закон №875-ХІІ), а також статтею 1 Закону України від 06.10.2005 №2961-ІV Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні (далі - Закон №2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Закону №2961-ІV дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Згідно з частиною дванадцятою статті 7 Закону №2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, передбачено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Такий висновок ЛКК дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV. Встановлення органами медико-соціальної експертної комісії інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а підтримала правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 27.05.2014 у справі №21-133а14 щодо дострокового призначення пенсії за віком, згідно з яким мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку ЛКК, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а наголосила на тому, що визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. При цьому за змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до шести років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість за відсутності медичних показань по догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Велика Палата Верховного Суду вказала на недоцільність висновку Касаційного адміністративного суду про тлумачення поняття інвалід з дитинства як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років; при вирішенні питання про наявність права на призначення дострокової пенсії матері враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Верховний Суд від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступав (наприклад, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №336/2781/17-а).

Отже, саме по собі виховання дитини до шестирічного віку без показань для визнання її особою з інвалідністю у віці до шести років не є підставою для призначення матері інваліда з дитинства дострокової пенсії за віком.

У розглядуваній справі позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV у зв`язку з тим що згідно наданих документів інвалідність її дитини ОСОБА_2 наступила після досягнення ним шестирічного віку (у віці 6 років 10 місяців), а позивач не надала документів про те, що її син мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 до заяви від 06.04.2022 про призначення пенсії додала висновок ЛКК, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Поряд з тим, з метою вирішення питання про призначення позивачу дострокової пенсії, відповідач звернувся до Центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області з запитом про надання медичного висновку про те, чи мав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно з медичним висновком протоколу засідання ЛКК дитячого консультативного відділення поліклініки центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області від 06.10.2022 №323, комісією зроблено наступне заключення: згідно записів у медичній документації медичні показання для визнання дитини ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю настали після досягнення шестирічного віку (а.с.56).

Будь-якої іншої інформації, наданої закладами охорони здоров`я, в тому числі про те, що ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку матеріали справи не містять, а позивачем таких не надано.

З 16.03.2020 у віці 6 років 10 місяців ОСОБА_2 набув статусу дитини з інвалідністю з відповідними правовими наслідками, тому враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №330/2181/16-а право позивача на призначення дострокової пенсії за віком прямо пов`язано з наявністю висновку ЛКК про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Позивач не надала доказів, що зверталася до відповідного закладу охорони здоров`я для отримання медичного висновку ЛКК про можливість встановлення її сину ОСОБА_2 до 6 років інвалідності внаслідок травми (захворювання) за встановленим діагнозом. Відомості про перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (у зв`язку із наявністю медичного висновку про необхідність дитини у домашньому догляді) відсутні. При цьому Центральна районна лікарня Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання Ковельської міської ради Волинської області на запит структурного підрозділу ГУ ПФУ у Волинській області не надала підтвердження про наявність у сина позивача медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За таких обставин в ГУ ПФУ в Харківській області були відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки вона не надала Управлінню Пенсійного фонду України висновку ЛКК, що її дитина ОСОБА_2 , інвалідність якій встановлено у віці 6 років 10 місяців, мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, з урахуванням обставин у справі, встановлених письмовими доказами, та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у справі №330/2181/16-а, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області, приймаючи рішення від 14.04.2023 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з тим що згідно наданих документів інвалідність дитини наступила після досягнення шестирічного віку, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.

Отже, у задоволенні позову за взаємопов`язаними позовними вимогами необхідно відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 243 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук