Справа № 160/14471/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якій просить:
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що пенсійному органу надані всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, відтак відмова відповідача у призначенні пенсії за віком є протиправною.
Ухвалою суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та надано термін для надання відзиву на позовну заяву.
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не погоджуючись із позовними вимогами, подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що позивачка не має необхідного страхового стажу.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.10.2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії та надала всі необхідні документи для її призначення.
У даному Рішенні зазначено: «Вік заявниці 55 років 05 місяців 25 днів. Страховий стаж особи становіть 15 років 05 місяців 08 днів. Необхідний пільговий стаж не визначено. Пільговий стаж особи не визначено. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:
роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата народження заявниці, зазначена в трудовій книжці, не співпадає з паспортними даними, а саме: відсутні число та місяць народження;
навчання з 01.09.1984 по 25.06.1990, оскільки період навчання перевищує передбачені законодавством строки підготовки фахівців відповідного рівня.
Для зарахування, трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з першого місця роботи з обов`язковим зазначенням дати народження заявниці.
Пільговий стаж не зараховано, оскільки пільгових довідок не надано.
Для зарахування періоду пільгового стажу необхідно надати уточнюючу довідку згідно з Додатком № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.»
29.05.2023р. позивачка надала заяву про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 50 від 06.06.2023 р. визначено:

«Вік заявника 56 років 01 місяць. Не працює. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частині другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 2) становить 25 років. Страховий стаж особи 15 років 08 місяців 23 дні.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 10 років.

Стаж роботи за списком №2 - 11 років 0 місяців 26 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

до пільгового та страхового стажу зараховані всі періоди, згідно наданих документів. Відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років.»

Так, згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивачка навчалася з 01.09.1984р. по 25.06.1990р. у Комунарському гірничо-металургійному інституті та підтверджується Дипломом НОМЕР_2 .

10.06.1987 р. позивачка була прийнята у Лисичанський содовий завод ім.. В.І. Леніна на посаду транспортерувальниці 2 розряду цеху кальцинації виробництва кальцинованої соди. 17.06.1987 р. була звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП УРСР.

10.08.1987 р. по 11.09.1987 р. проходила виробничу практику у Мелітопольському заводі тракторних гідроагрегатів у якості учня слюсаря механозварювальних робіт.

13.11.1989 р. прийнята у Лисичанський содовий завод ім.. В.І. Леніна на посаду робітниці зеленого господарства в господарчий цех по 1 розряду на 2 місяці.

01.12.1989 р. переведена робітницею з зеленого господарства 2 розряду господарчого цеху.

01.10.1990 р. позивачці наданий 3 розряд садовник дільниці озеленіння господарчого цеху.

08.10.1990 р. переведена робітницею зеленого господарства 2 розряду того ж цеху.

27.02.1991 р. переведена підсобною робітницею першого розряду господарчого цеху.

23.11.1991 р. звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП УРСР.

Згідно з записом на титульній сторінці трудової книжки прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 , що підтверджується також копією свідоцтва про укладення шлюбу 07.03.1992 р. (реєстраційний запис № 108), виданого 07.03.1992 р. міським відділом РАГС м. Лисичанська, Луганської області.

13.05.1992 р. позивачка була прийнята у Лисичанський содовий завод ім. В. І. Леніна на посаду сторожа 2 класу ДК ім. В.І. Леніна.

29.05.1992 р. звільнена в зв`язку з переходом на роботу в ДК ім. В.І. Леніна ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР.

01.06.1992 р. прийнята у Лисичанський содовий завод ім. В. І. Леніна на посаду сторожа в ДК ім. В.І. Леніна.

30.12.1992 р. звільнена в зв`язку з переходом на роботу до Лисичанського содового заводу.

01.01.1993 р. прийнята у Лисичанський содовий завод ім. В.І. Леніна сторожем по переводу в ДК ім. В.І. Леніна.

01.04.1998 р. переведена черговою бюро пропусків 2 розряду воєнізованої відомчої охорони.

Відповідач у відзиві зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата народження позивачки, зазначена в трудовій книжці, не співпадає з паспортними даними, а саме: відсутні число та місяць народження; період навчання з 01.09.1984р. по 25.06.1990р. перевищує передбачені законодавством строки підготовки фахівців відповідного рівня.

Нормами ч.1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ст.24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України та пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до наведених приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Більш того, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

У постанові по справі від 06 березня 2018 року №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16- а та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Таким чином, період навчання з 01.09.1984р. по 25.05.1990р. у Комунарському гірничо-металургійному інституті, а також робіт, що зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 за період з 10.06.1987 р. по 17.06.1987 р., з 10.08.1987 р. по 11.09.1987 р., з 13.11.1989 р. по 23.11.1991 р., з 13.05.1992 р. по 29.05.1992 р., з 01.06.1992 р. по 30.12.1992 р., з 17.11.1995 р. по 01.01.1999 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачці пенсії.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 грн., з огляду на те, що позовні вимоги задоволені лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 50 від 06.06.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984р. по 25.05.1990р. у Комунарському гірничо-металургійному інституті, а також робіт, що зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 за період з 10.06.1987 р. по 17.06.1987 р., з 10.08.1987 р. по 11.09.1987 р., з 13.11.1989 р. по 23.11.1991 р., з 13.05.1992 р. по 29.05.1992 р., з 01.06.1992 р. по 30.12.1992 р., з 17.11.1995 р. по 01.01.1999 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2023р. про призначення пенсії з урахуванням висновку, викладеного в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, повний текст рішення складено 18.09.2023 року.

Суддя О.В. Єфанова