Справа № 520/8208/22
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 вересня 2023 р. справа № 520/8208/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Ф. Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 07.03.2022 №581о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

- поновити з 08.03.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати на виплатити на користь лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час його вимушеного прогулу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху в порядку ч. 13 ст. 171 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 продовжено розгляд справи на підставі ч. 14 ст. 171 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 07.03.2022 подав за місцем своєї служби рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції, в якому прохав звільнити його зі служби в поліції з 07.03.2022 у зв`язку з його небажанням проходити службу. Однак, у зв`язку зі зміною сімейних обставин, позивач 07.03.2022 подав за місцем своєї служби письмовий рапорт про відзив свого рапорту про звільнення з поліції від 07.03.2022. Проте, на наступний день, тобто 08.03.2022, позивача було повідомлено про його звільнення зі служби в поліції відповідно до наказу від 07.03.2022 начальника Департаменту патрульної поліції, при цьому, позивач стверджує, що даним наказом він був ознайомлений лише 26.09.2022. Так, відповідно до наказу від 07.03.2022 №581о/с начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», однак, на думку позивача, в наказі не було зазначено ні юридичних, ні фактичних підстав цього звільнення. Позивач зазначає, що звільнення зі служби в поліції здійснено всупереч його волі, з порушенням вимог чинного законодавства та письмових розпоряджень голови Національної поліції України.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що Департамент патрульної поліції повністю заперечує проти позовних вимог, оскільки позов є безпідставним з огляду на те, що 07.03.2022 до ДПП надійшов рапорт інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Васильєва Романа Євгеновича від 07.03.2022, в якому останній просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 07.03.2022, у зв`язку з не бажанням проходити службу, що власноруч відобразив у рапорті. Окрім того, вказав, що від проходження військово-лікарняної комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним. Претензій щодо звільнення не мав. За результатом опрацювання вказаного рапорту він був задоволений шляхом видання наказу ДПП «По особовому складу» від 07.03.2022 №581 о/с, яким лейтенанта ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 07.03.2022, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Витяг з вказаного наказу позивач отримав 07.03.2022, що засвідчив власним підписом. Того ж дня здав службове посвідчення та жетон. Представник відповідача зазначає, що оскільки позивач у своєму рапорті чітко вказав дату звільнення - 07.03.2022 та причини свого звільнення, відповідач 07.03.2022 видав оскаржуваний наказ, яким задовольнив вимогу позивача, тобто між сторонами було погоджено дату звільнення до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку. При цьому, рапорт про звільнення за власним бажанням був написаний позивачем без будь-якого тиску з боку відповідача. Рапорт, яким начебто позивач відкликав свій рапорт про звільнення до відповідача не надходив, про його існування відповідач дізнався з матеріалів позовної заяви. Позивач також не надає до суду жодних доказів про направлення та отримання вказаного рапорту відповідачем. При цьому, позивач до місця несення служби не з`являється, грошове забезпечення не отримує і протягом 6 місяців не мав жодних претензій до відповідача і лише через 6 місяців приймає рішення, що все ж таки його звільнили неправомірно та звертається до суду. На підставі викладеного, Департамент патрульної поліції вважає оскаржуваний наказ правомірним і таким, що скасуванню не підлягає, у зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Наказом Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 15.11.2021 №1520 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

07.03.2022 ОСОБА_1 подано на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 07.03.2022 у зв`язку з небажанням проходити службу.

У поданому 07.03.2022 рапорті ОСОБА_1 також зазначено, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним. Претензій щодо свого звільнення не має.

Вищевказаний рапорт датований 07.03.2022 та підписаний ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем.

За результатом опрацювання вказаного рапорту Наказом Департаменту патрульної поліції від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Харківській області, з 07.03.2022, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 166,472 відсотків. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчисленні становить 03 роки 01 місяць 09 днів. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 6155,27 грн. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 07.03.2022.

В той же день, 07.03.2023, ОСОБА_1 ознайомився із наказом про звільнення від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" та отримав витяг з нього, про що свідчить власноручний підпис позивача на витязі із наказу, що міститься в матеріалах справи.

Крім того, ОСОБА_1 07.03.2022 надано розписку про отримання обхідного листа у відділі кадрів 07.03.2022, про ознайомлення з порядком здачі службового посвідчення та спеціального жетону з індивідуальним номером до ВКЗ при звільненні, що також підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 і проставленою датою у вказаній розписці.

Однак, оскільки позивач стверджує, що ним 07.03.2022 поданий рапорт про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням, ОСОБА_1 вважає наказ ДПП від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" про звільнення протиправним, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про Національну поліцію» визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частина 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ) передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Тобто, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 77 Закону №580-VІІІ, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

При цьому, порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено.

Частиною 1 ст. 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ встановлено, щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Відтак, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

Суд зазначає, що на час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).

При цьому, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року по справі №21-8а15.

Враховуючи викладене, відносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ не є трудовими, тому питання по звільненню/поновленню на службі, підлягали вирішенню відповідно до Положення №114, яким чітко визначено процедуру звільнення працівників з органів внутрішніх справ.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 68 Положення №114, звільнення особи рядового і начальницького складу зі служби на підставі підпункту «ж» пункту 63 даного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовились про звільнення у коротші строки, є безпідставним.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Якщо такої дати у рапорті про звільнення не було, то при звільненні особи за таких обставин, слід враховувати було положення пункту 68 Положення №114.

Зокрема, таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 09 квітня 2012 року у справі №21-99а12, від 29 травня 2012 року у справі №21-122а12, в тому числі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №820/5844/16 від 05 вересня 2019 року і Верховний Суд не вбачає необхідності відступати від таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2022 позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати звільнення та підстав звільнення - 07.03.2022, що в свою чергу свідчить про те, що домовленість сторін щодо звільнення позивача досягнута.

Отже, у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача зі служби поліції до спливу тримісячного строку від дня попередження позивачем про своє бажання звільнитися, і відповідач 07.03.2022 звільнив позивача зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17.

Щодо посилання позивача на те, що ним 07.03.2022 подавався рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення, суд зазначає, що позивачем до позовної заяви надано копію рапорту від 07.03.2022, в якому ОСОБА_1 просить у зв`язку зі зміною сімейних обставин не розглядати по суті його рапорт від 07.03.2022 про звільнення.

Однак, позивачем не надано суду доказів звернення з цим рапортом до керівництва Департаменту патрульної поліції та його отримання відповідачем, що не спростовує твердження представника відповідача про те, що рапорт ОСОБА_1 від 07.02.2022 про відкликання рапорту про звільнення від 07.02.2022 не надходив на розгляд Департаменту патрульної поліції.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення у зв`язку з подання ОСОБА_1 рапорту про відкликання рапорту про звільнення від 07.02.2022.

Щодо посилання позивача на швидкість розгляду його рапорту про звільнення, що свідчить про неможливість його звільнення за один день 07.03.2022, суд вказує на те, що відповідно до пп. 46 п. 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414, документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

Отже, рапорт ОСОБА_1 про звільнення, поданий 07.03.2022, відповідно до вимог Інструкції був зареєстрований та переданий на розгляд керівництва Департаменту патрульної поліції у той же день, що дозволяє зробити висновок про об`єктивну можливість прийняття наказу про звільнення 07.03.2022.

За такого правового регулювання та обставин справи суд приходить до висновку про те, що наказ про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) є правомірним та не підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на службі на посаді, а отже про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Ф. Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.