Справа № 260/1102/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2023 року м. Ужгород№ 260/1102/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 06 липня 2021 року внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене пунктом 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 грудня 2021 року №186; 2) зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 06 липня 2021 року, відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, без урахування раніше проведених виплат.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу та в серпні 2014 року отримав множинні поранення в ході виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим 17 грудня 2014 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та виплачено одноразову грошову допомогу. 13 березня 2019 року під час огляду МСЕК йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто з інших підстав аніж попередню групу інвалідності. Однак за отриманням одноразової грошової допомоги за таким випадком не звертався. 06 липня 2021 року під час огляду МСЕК йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. З огляду на що Закарпатським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було скеровано до Міністерства оборони України документи для призначення одноразової грошової допомоги. Проте за результатами розгляду таких у призначенні такої було відмовлено з огляду на те, що між первинним встановленням інвалідності ІІІ групи в 2014 році та подальшим встановленням ІІ групи інвалідності в 2021 році минуло більше 2-х років. Таке рішення відповідача вважає протиправним, оскільки такі випадки встановлення інвалідності є окремими не пов`язаними між собою, що виникли внаслідок двох різних ушкоджень здоров`я, що підтверджується листом Обласного центру медико-соціальної експертизи від 04.10.2021.

13 червня 2022 року відповідач надіслав до суду відзив на позов №266 від 25.05.2022, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зазначив, що позивач після встановлення інвалідності в 2014 році неодноразово проходив повторний огляд медико-соціальною експертною комісією, однак з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги звернувся тільки в жовтні 2021 року. Поряд з цим, законодавчими нормами передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому дата підвищення групи інвалідності такою датою вважатися не може. В свою чергу положеннями п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом 2-х років після первинного встановлення інвалідності. Також звертає увагу суду на те, що виникнення таких груп інвалідності у позивача пов`язані з однією і тою самою причиною пораненням, отриманим у бойових діях 03 серпня 2014 року. Окрім того вважає, що питання призначення особі одноразової грошової допомоги є дискреційними повноваженнями Міністерства оборони України, а тому суд не може приймати рішення стосовно зобов`язання останнього призначити таку.

08 вересня 2023 року 3-я особа подала до суду свої пояснення щодо позову №5/7517 від 04.09.2023, в яких зазначила, що в спірних правовідносинах Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки дотримався всіх законодавчих норм, а саме: прийнято та опрацьовано заяву позивача та направлено документи разом з висновком щодо можливості виплати одноразової грошової до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. З огляду на що з боку 3-ї особи жодних порушень не було.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях в зоні проведення АТО на території Луганської та Донецької областей з 19 травня по 03 серпня 2014 року.

03 серпня 2014 року під час виконання бойового завдання в зоні проведення АТО в м. Луганськ під час обстрілу бойовиками ЛНР з БМ-21 «Град» ОСОБА_1 отримав вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин стегон, лівого передпліччя, лівої сідниці, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №1154від 22.08.2014 (арк. спр. 13).

З огляду на отримані поранення ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, в тому числі було виконано оперативне втручання, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №247 від 07 листопада 2014 року, виданим Військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_2 (арк. спр. 14 17).

17 грудня 2014 року Ужгородською міжрайонною медико-соціально експертною комісією було проведено первинний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого останньому до 01 січня 2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Визначено дату повторного переогляду грудень 2016 року, що підтверджується копією виписки та довідки акту огляду МСЕК №0360631 від 19.12.2014 (арк. спр. 18 19).

У зв`язку з присвоєнням ІІІ групи інвалідності, що є наслідком травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 182700,00 грн., що сторонами визнається.

25 січня 2017 року ОСОБА_1 був повторно оглянутий обласною МСЕК та визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується листом Обласного МСЕК №В-30/01-31 від 04.10.2021 (арк. спр. 30).

В подальшому внаслідок проведеного 19 березня 2019 року повторного огляду ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією такому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок контузії, травми, так, пов`язаної зі захистом Батьківщини. При цьому встановлено дату чергового переогляду 19 березня 2020 року, що підтверджується копією виписки та довідки акту огляду МСЕК №0935541 від 19.03.2019 (арк. спр. 26).

17 березня 2020 року ОСОБА_2 пройшов повторний огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого група та причини настання інвалідності залишилися незмінними (довідка до акту огляду МСЕК №661246 від 17.03.2020) (акр. спр. 27).

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 був направлений військовим комісаром Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на військово-лікарську комісію на предмет придатності до військової служби, а в подальшому оглянутий медико-соціальною експертною комісією за наслідками чого позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок контузії, травми, так, пов`язаної зі захистом Батьківщини (довідка до акту огляду МСЕК №380453 від 06.07.2021) (арк. спр. 28).

06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із рапортом, в якому просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, травми, пов`язані із захистом Батьківщини (арк. спр. 31).

За наслідками розгляду такого рапорту та наявності підстав для призначення грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2014 року, супровідним листом №7890/9 від 12.10.2021 Закарпатського ОТЦК та СП подані ОСОБА_2 документи були скеровані директору Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (арк. спр. 32).

09 грудня 2021 року за результатами розгляду поданих щодо ОСОБА_2 документів, п. 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія) №186 ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Таку відмову аргументовано тим, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності (арк. спр. 35).

Не погоджуючись з таким рішення Комісії, з метою захисту порушених, на думку позивача, прав на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах регулюють норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Нормами ст. 16 Закону №2011 гарантовано виплату військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Так, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 2 зазначеної статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (ч. 2 ст. 16-2 закону №2011).

Порядок призначення і виплата одноразової грошової допомоги врегульовано нормами ст. 16-3 Закону №2011. Так, зокрема, ч. 2 зазначеної статті визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства (ч. 3 ст. 16-3 Закону №2011).

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абз. 1 та 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи або причин інвалідності, а також ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок).

Згідно п. 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Відповідно до п. 8 Порядку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду неодноразово висловлювався на рахунок вищезазначених правових норм в аспекті можливості обмеження права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення вищої групи інвалідності поза межами 2-річного терміну після первинного встановлення інвалідності.

Так, зокрема, у постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 Верховний Суд дійшов такого висновку про застосування ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01 січня 2014 року;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)".

Вказане узгоджується також з правовим висновком Верховного Суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 та від 28 серпня 2023 року у справі №560/2158/20. Більше того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання наявності підстав для відступу від попередніх правових висновків в частині застосування обмеження, встановленого п. 4 ст. 16-3 Закону №2011, у постанові від 21 березня 2023 року у справі №240/7411/21 не знайшов підстав для відступу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що первинно ОСОБА_1 інвалідність було встановлено 17 грудня 2014 року з причин отримання травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. В подальшому 19 березня 2019 року рішенням МСЕК було змінено причини інвалідності ОСОБА_1 та зазначено: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини, а 06 липня 2021 року встановлено вищу групу інвалідності.

Таким чином, зміна як причин встановлення інвалідності (19 березня 2019 року), так і групи інвалідності (06 липня 2021 року) мала місце поза межами встановленого нормами ч. 4 ст. 16-3 Закон №2011 2-річного строку, а тому суд вважає, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що ІІ група інвалідності була встановлена щодо інвалідності, призначеної в березні 2019 року з інших, аніж в 2014 році підстав, оскільки навіть з врахуванням таких зміна групи інвалідності відбулася поза межами 2-річного терміну.

При цьому суд не вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин правові наслідки визнання рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти та їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність не раніше дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2023 року у справі №240/7411/21 зазначив, що правовий висновок Верховного Суду, наведений у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2022 у справі №1.380.2019.006957, стосується редакції п. 4 ст. 16-3 Закону №2011, що діяла до ухвалення рішення Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022, і застосовується до правовідносин, що виникли до 06 квітня 2022 року.

До правовідносин, що виникли після 06 квітня 2022 року, стаття 16-3 Закону №2011 застосовується без урахування п. 4 цієї статті, що його визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022.

Оскільки спірні правовідносини виникли в грудні 2021 року, тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022, то правові наслідки такого не можуть бути застосовані. Не обмеження будь-якими часовими рамками право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку з погіршенням стану здоров`я особи внаслідок отриманого нею поранення, травми під час виконання військового обов`язку, що призвело до зміни причин та групи інвалідності, можливе виключно у разі звернення такої особи за його реалізацією після 06 квітня 2022 року.

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2023 року у справі №560/2158/20.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини в контексті встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін