Справа № 380/15776/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15776/22 пров. № А/857/6461/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року (головуючої судді Кисильової О.Й., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів повний текст рішення складено 13.03.2023) у справі №380/15776/22 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головного управління ДПС у Львівській області 04.11.2022 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача податковий борг в сумі 56375,40 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що при розрахунку податку та винесенні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 09.04.2021 № 1-1328 на суму 54526,64 грн., ним застосовано грошову оцінку в сумі 136,31 гривень за 1 кв. метр, однак в листі Тухлянської сільської ради від 21.03.2019 №115 та додатках до листа копію яких позивач додав до суду грошова оцінка в сумі 136.31 грн. за кв. м. відсутня. Також зазначає, що він не міг оскаржити податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 1-1328 так як не отримував його і відповідно не був з ним ознайомлений.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 прийнято справу до провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової ставки платника податків НОМЕР_1 ), з 22.09.1989 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать дані паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

З 17.12.2004 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України у Львівській області та дані паспорту відповідача.

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 4794925, виданим 22.05.2007, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набув у власність земельну ділянку площею 2,0 га, що розташована в с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, цільове призначення для обслуговування цеху по переробці деревини.

Згідно із випискою з ЄДРПОУ 08.06.2021 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до облікової картки платника земельного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової ставки платника податків НОМЕР_1 ), 30.08.2021 зменшено боргу минулих років на суму 54523,64 грн.; 30.08.2021 нарахована пеня на борг минулих років у сумі 1851,76 грн.; 05.09.2021 нарахований податок (плата за землю) згідно із податковим повідомленням рішенням № 1-1328 від 09.04.2021 у сумі 54523,64 грн., термін сплати 05.09.2021.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року в справі №380/12665/21 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 54523,64 грн. відмовлено.

Головне управління ДПС у Львівській області звернулося із позовною заяву про стягнення податкового боргу у розмірі 56375,40 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про підставність позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 56375,40 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до підпунктів 20.1.19, 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. Право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2, 36.3 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із статтею 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно із пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Таким чином, приписами Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення-рішення та податкові вимоги надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи.

Відповідно до вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5. статті 59 ПК України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Із наведених правових норм слідує, що податковий орган звільнений від обов`язку повторного надсилання податкової вимоги за умови, що із часу направлення попередньої податкової вимоги до часу звернення з позовом до суду про стягнення податкового боргу, відповідач був постійним боржником.

Із матеріалів справи суд встановив, що податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 1-1328, яким позивачу визначена сума грошового зобов`язання з податку за землю за 2021 рік у сумі 54523,64 грн. у травні 2021 року було направлене на адресу: АДРЕСА_1 та 17.05.2021 повернуте до контролюючого органу із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Апелянт вказує, що не отримував податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 1-1328, а тому грошове зобов`язання у сумі 54523,64 грн. не можна вважати узгодженим.

Натомість позивач відмічає, що ОСОБА_1 , будучи фізичною особою платником земельного податку станом на день складання податкового повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 1-1328, не виконав обов`язку щодо повідомлення податкового органу про зміну місця знаходження платника, а тому вказане податкове повідомлення-рішення надіслане за адресою, наявною в Державному реєстрі фізичних осіб Сколівської ДПІ ГУ ДПС у Львівській області, де позивач перебуває на обліку як фізична особа, та відомою контролюючому органу, тобто на адресу АДРЕСА_1 .

Так, за правилами пункту 70.1. статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; місце проживання (пункт 70.2 статті 70 ПК України).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Згідно з приписами статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.

В постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з травня 2007 року є власником земельної ділянки площею 2,0 га, що розташована у с. Тухля Сколівського району, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств машинобудівної та іншої промисловості, категорія землі - землі промисловості.

Отже, відповідно до положень підпункту 269.1.1.1. пункту 269.1 статті 269 ПК України ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та фізичною особою - платником плати за землю.

Податкове повідомлення рішення від 09.04.2021 № 1-1328, яким ОСОБА_1 визначена сума грошового зобов`язання з податку за землю за 2021 рік у сумі 54523,64 грн. було направлене на адресу: АДРЕСА_1 .

19.11.2019 позивач надіслав ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу форми «Ф» № 124332-57 від 08.11.2019 на суму боргу 70858,20 грн на адресу: АДРЕСА_1 , яка повернута до контролюючого органу із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із відомостями зворотнього боку облікової картки платника податку платника земельного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 , плата за землю йому нарахована, починаючи 30.06.2019 згідно із податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» від 30.06.2019 № -1311 на суму 70706,04 грн. та у період з червня 2019 року по січень 2023 року ОСОБА_1 є постійним боржником з податку за землю.

Відтак, податковий орган звільнений від обов`язку повторного надіслання відповідачу податкової вимоги форми «Ф» від 30.06.2019 № -1311.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції правильно відмітив, що як податкова вимога форми «Ф» від 30.06.2019 № -1311 так і податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 №1-1328 були надіслані позивачу на адресу АДРЕСА_1 до 08.06.2021, тобто до того часу, як до ЄДРПОУ внесені відомості про реєстрацію ОСОБА_1 як фізична особи-підприємця за адресою: АДРЕСА_2 , тому суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач знав про зміну адреси платника та зобов`язаний був надіслати податкову вимогу та податкове повідомлення-рішення на новою адресою.

Доводи відповідач-апелянта про протиправність розрахованої контролюючим органом суми податку за землю є необґрунтованими, оскільки як зазначає Верховний Суд у постанові від 12.07.2022 у справі №160/7345/20: у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Натомість обов`язок платника сплатити податок за землю та правомірність визначення суми податку є предметом розгляду справи про оскарження податкове повідомлення-рішення, яким така сума визначена.

Апелянт не надав суду доказів оскарження в адміністративному чи судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 1-1328.

У відповідності до пункту 87.9 статті 87 ПК України контролюючий орган при наявності у платника податків податкового боргу зобов`язаний зараховувати кошти, що сплачує позивач, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Як закріплено у пункті 87.11 статті 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.4. статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, що апелянт доказів, які б свідчили про погашення заборгованості в повному обсязі, що є предметом стягнення або спростування її наявності до суду не подав, податкове повідомлення-рішення та податкової вимоги не оскаржив, а матеріалами справи підтверджено існування за відповідачем ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 56375,40 грн., суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №380/15776/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим

Повний текст постанови складено 18.09.2023