Справа № 200/2125/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року справа №200/2125/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В., судді Крилова М.М., Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати порушення прав людини відповідачем у зв`язку з його протиправною бездіяльністю, допущеною після отримання запиту за вхідним № А-146407/10/8102 від 02.05.2023 та ненаданням відповіді в строк встановлений законом;

- зобов`язати відповідача надати в строк, встановлений судом, обґрунтовану відповідь на запит за вхідним № А-146407/10/8102 від 02.05.2023.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 травня 2023 року звернувся до відповідача із заявою Про отримання публічної інформації, у якій просив надати інформацію: хто (ПІБ або найменування, РНОКПП або ЄДРПОУ, юридична адреса та засоби зв`язку) є лізингодавцем, як сторона договору про отримання товарів в системі плати пізніше № 0 від 31.03.2021 на умовах прямого лізингу.

Проте, станом на 15.05.2023, відповідач не надав відповідь на запит.

Відповідно до закону, НБУ зобов`язаний надати відповідь на його запит не пізніше п`яти робочих днів з дня його отримання.

Бездіяльність відповідача є протиправною з огляду на приписи Закону України Про доступ до публічної інформації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідач надав відповідь на запит позивача 29.05.2023 за № 18-0006/37370 вже після відкриття провадження у цій справі.

При цьому відповідач розглянув запит позивача від 02.05.2023 за ЗУ «Про звернення громадян», який не містить положень та терміну про запит на інформацію, яка створена в процесі діяльності НБУ.

Суд першої інстанції, розглядуючи справу в порядку спрощеного провадження, порушив процесуальні норми, визначені ч. 2 ст. 33 КАС України, розглянувши справу колегіально, у складі трьох суддів.

Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про звернення громадян», оскільки відповідь на запит позивача повинна надаватися за правилами, визначеними Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, суд першої інстанції, застосовуючи закон «Про звернення громадян», не звернув уваги, що відповідно до статті 20 цього закону звернення громадян розглядаються та вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання, а на обґрунтовану письмову вимогу громадянина, термін розгляду може бути скорочено від встановленого терміну.

Позивач в запиті від 02.05.2023 просив надати відповідь не пізніше 07.05.2023 року.

Крім того відповідь НБУ від 29.05.2023 не відповідає вимогам ЗУ «Про звернення громадян».

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

02 травня 2023 року позивач звернувся до Національного банку України із заявою Про отримання публічної інформації.

Запит надійшов до НБУ 02 травня 2023 року, про що свідчить роздруківка з картотеки звернень.

У заяві позивач просив надати йому наступну інформацію: хто (ПІБ або найменування, РНОКПП або ЄДРПОУ, юридична адреса та засоби зв`язку) є лізингодавцем, як сторона договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021 на умовах прямого лізингу.

Відповідно до договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021, він укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та ФОП ОСОБА_2 (постачальник) (процесинг-центр ТОВ «ФК «Фангарант групп»), розрахункова загальна сума платежів 27604 грн, в тому числі платіж при укладенні договору 2760,40 грн; пакет фінансування «десять платежів»; умови пакету фінансування: вид договору для товарів прямий лізинг, для послуг надання послуг з розстроченням платежів, платіж при укладанні договору (від розрахункової загальної суми платежів) 10%, кількість місячних платежів (крім першого) 9; розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору; перехід права власності на товари для Клієнта виплата всіх зобов`язань за Договором.

30 травня 2023 року відповідачем надана відповідь на запит згідно Закону України Про звернення громадян, про що надіслано лист від 29.05.2023 № 18-0006/37370.

Цим листом відповідач повідомив позивача, що Національний банк здійснив розгляд звернень позивача та запит на отримання публічної інформації № А-146407/10/8102 від 02.05.2023, від 22.11.2021 № А-146407/3/37882, від 09.09.2022 № А-146407/4/19650, від 15.09.2022 №ЗП/505/1074, від 12.12.2022 № А-146407/5/24591, від 07.03.2023 № А-146407/6/4161, від 20.03.2023 № А-146407/7/5097, від 27.03.2023 № А-146407/8/5579, від 03.04.2023 № А-146407/9/6111. Результат розгляду звернень та роз`яснення законодавства було направлено листами від 08.12.2021 № 14-0004/116758, від 21.09.2022 № 27-0008/65828, від 07.10.2022 № 14-0004/70112, від 26.12.2022 №14-0004/89284, від 31.03.2023, №18-0006/22315, від 18.04.2023 №140004/26870, від 01.05.2023 № 18-0006/30179. Також в листі роз`яснено вимоги певних статей Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та зазначено, що НБУ не є суб`єктом надання безоплатної первинної правової допомоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що інформація, яку запитував позивач, не є публічною, тому надана відповідачем відповідь на звернення не може свідчити про порушення права позивача на доступ до публічної інформації, отже, в спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, зокрема, Законами України Про інформацію, Про звернення громадян, Про доступ до публічної інформації.

Згідно статті 5 Закону України Про інформацію від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

На підставі статті 20 Закону № 2657 за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес встановлено Законом України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939 публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

На підставі частини другої статті 2 Закону № 2939 цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2939 право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону № 2939 визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону № 2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.(…)

Як визначено статтею 20 Закону № 2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939 розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону № 2939 у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Згідно статті 23 Закону № 2939 рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2939 та встановлені у справі обставини, суд зауважує, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18.

При цьому законодавством України чітко встановлено обов`язок розпорядника інформації надати мотивовану відповідь на запит у визначений Законом строк.

Так, процедура розгляду запиту на отримання публічної інформації включає в себе, зокрема, опрацювання запиту, оформлення відповіді та надіслання (вручення) такої відповіді.

Спір у цій справі виник у зв`язку з ненаданням Національним Банком України інформації на поданий позивачем запит у встановлений законом строк.

Відтак, для встановлення правомірності дій (бездіяльності) відповідача у цьому спорі необхідно з`ясувати, чи є запитувана інформація публічною у розумінні вказаного Закону № 2939 та визначити особливості порядку її надання.

Аналогічний правовий висновок за подібними правовідносинами викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18, в постанові Верховного Суду 02 квітня 2020 року у справі № 9901/22/20.

Національний Банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, отже за визначенням ст.13 Закону №2939 є розпорядником публічної інформації.

Як свідчать матеріали справи позивач просив надати інформацію, що стосувалася договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Водночас Національний банк України не є стороною договору № 0 від 31.03.2021, у зв`язку з чим не створював і не фіксував на будь-яких матеріальних носіях інформацію та документи, яких стосувався запит позивача від 02 травня 2023 року, тобто відповідач не є розпорядником, а інформація, яку запитував позивач, не є публічною в розумінні Закону № 2939.

При цьому, вживати заходів для того, щоб створити запитувану позивачем інформацію з метою надання відповіді на його інформаційний запит не входить в обов`язки відповідача, як розпорядника публічної інформації.

Вищевикладене спростовує доводи позивача, що інформація, яку він запитував створена в процесі діяльності НБУ та є публічною.

Між тим, як свідчить зміст запиту від 02.05.2023 та відповідь на запит від 29.05.2023 відповідачем не надано позивачу мотивованої відповіді на запит та порушено строк надання відповіді, встановлений статтею 20 Закону № 2939 - п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як зазначено у пункті 3.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29 вересня 2016 року № 10 (далі - "Постанова Пленуму ВАС України № 10), одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації») та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». Водночас запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

На підставі частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як визначено абзацом 1,6 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Зі змісту відповіді НБУ випливає, що відповідач вважав, що у запиті позивача від 02.05.2023 порушено питання, яке не регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації», тому відповідь надана в контексті вимог Закону України «Про звернення громадян». При цьому у листі відповідача від 29.05.2023 взагалі відсутня відповідь на питання, яке ставив позивач у запиті.

Таким чином, розглядаючи запит позивача від 02.05.2023 та визначивши, що цей запит повинно бути розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», відповідач повинен був повідомити про це позивача у п`ятиденний строк відповідно до ст. 20 Закону № 2939 та потім надати обґрунтовану та мотивовану відповідь на поставлене позивачем питання в межах строків, визначених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Тобто, якщо наявні підстави для відмови в наданні запитуваної інформації, суб`єкт зобов`язаний розглянути інформацію по суті, зазначити, що інформація не є публічною, та надати мотивовану відповідь на запит.

Отже, бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надання мотивованої відповіді на запит позивача від 02.05.2023 є протиправною.

Є безпідставними посилання відповідача щодо вмотивованого змісту відповіді від 29.05.2023 (перелік звернень позивача, на які відповідач надавав відповіді та інформацію), оскільки, як передбачено у статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02.05.2023 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», із урахуванням правової оцінки, наданої у цій постанові.

Такий спосіб захисту порушеного права особи відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом, зокрема, в постановах від 12 березня 2020 року по справі № 372/3758/17 та 09 листопада 2020 року по справі № 640/5681/19.

Є неприйнятними доводи апелянта, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, визначені ч. 2 ст. 33 КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність (…) Національного банку України (…) розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Тобто, зазначена норма є імперативною та передбачає колегіальний розгляд усіх справ, в яких оскаржуються рішення, дії, бездіяльність Національного банку України, не залежно від виду провадження загального чи письмового (спрощеного).

На підставі частини другої статті 33 КАС України будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Як визначено частиною другою статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Справи незначної складності визначені частиною шостою статті 12 КАС України, зокрема пунктом 2 якої передбачено оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Таким чином, оскільки предметом спору є бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу за правилами спрощеного провадження.

Проте, відповідачем у справі є НБУ, що обумовлює обов`язковість колегіального розгляду цієї справи у складі трьох суддів.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат по справі.

Як свідчать матеріали справи, позивачем укладено договір про надання правової допомоги № 1 від 29.04.2021 з адвокатом Холостенко Олексій Васильович, діючим на підставі Свідоцтва № 6033 від 28.04.2021 про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 до договору № 1 від 29.04.2021 про надання правової допомоги від 01.03.2023 адвокат Холостенко О.В. уповноважений надавати правову допомогу позивачу ОСОБА_1 , що стосується визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Національний банк України протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі п. 1 Додаткової угоди визначено гонорар адвоката у сумі 17000 грн, оплата якого проводиться «Клієнтом» після виконання відповідачем рішення суду, але не більше визначеного розміру за рішенням суду.

Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено гонорар успіху адвоката за досягнення позитивного рішення у справі у розмірі 50000 грн, який виплачується «Клієнтом» після виконання відповідачем рішення суду, але не більше визначеного розміру за рішенням суду.

Довіреністю від 19.05.2023 ОСОБА_1 уповноважив Холостенка О.В. представляти його інтереси в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Відповідно до ордеру серія АН № 1169232 ОСОБА_3 представляє інтереси ОСОБА_1 в Донецькому окружному адміністративному суді на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 29.04.2021.

Як свідчить акт виконаних робіт № 1 до додаткової угоди № 2 від 01.03.2023 до договору № 1 від 29.04.2021 про надання правової допомоги 17.05.2023 адвокат Холостенко О.В. та громадянин ОСОБА_1 погодили цей акт виконаних робіт по справі № 200/2125/23 незалежно від витраченого часу, на загальну тверду суму 62000,00грн, яка складається з гонорару «Адвоката» у розмірі 12000,00грн, який оплачується «Клієнтом» після виконання відповідачем рішення суду, але не більше визначеного розміру за рішенням суду: та з гонорару успіху «Адвоката» за досягнення позитивного рішення у справі у розмірі 50000,00грн, оплата якого проводиться «Клієнтом» після виконання відповідачем рішення суду, але не більше визначеного розміру за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як визначено частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, позивачем не надано доказів здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги (квитанцій, чеків тощо).

Крім того, договір, додаткова угода та акт виконаних робіт свідчать, що розрахунок відбувається після виконання відповідачем рішення суду.

Отже не підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу відповідно до вимог ст. 139, 134 КАС України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо несвоєчасного надання мотивованої відповіді на запит ОСОБА_1 від 02 травня 2023 року № А-146407/10/8102.

Зобов`язати Національний банк України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02 травня 2023 року № А-146407/10/8102 з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 вересня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв