Справа № 128/2844/23
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2844/23

РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника командира 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Рапинця Олександра Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що близько 12 год 50 хв 17 липня 2023 року він, керуючи автомобілем AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у місті Вінниці по вул. С. Зулінського та був зупинений поблизу будинку 44А працівником поліції, який представився заступником командира 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Рапинцем Олександром Віталійовичем. Зазначена посадова особа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яка проходить службу в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області, повідомила йому, що в керованому ним автомобілі номерний знак закритий стороннім предметом, а саме: сіткою. З його слів, наявність такої сітки є порушенням вимог п. 30.2 ПДР України, а тому за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, він накладає на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Він не погодився з такою позицією працівника патрульної поліції, адже сітка, розташована на номерному знаку, є фактично прозорою і дає змогу вільно прочитати номер на відстані понад 20 метрів; встановлена виключно з метою запобігання втрати або пошкодженню номерного знаку, що не є порушенням вимог ПДР України. Незважаючи на його неодноразові наполягання провести відповідні заміри відстаней, з яких номерний знак вільно зчитується, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 відмовився це робити і о 13 год 01 хв 17 липня 2023 року виніс постанову серії EAC № 7349744 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно з абзацом 2 розділу 5 зазначеної постанови він «17.07.2023 о 12:51:37 в м. Вінниці, по вул. С. Зулінського, 44А керував автомобілем з номерним знаком, який був закритий стороннім предметом, а саме: сіткою. Також водій відмовився пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 30.2 ПДР порушення забор. змін. дизайн номерного знаку, нанесення додат. познач., закривати їх, повинні бути чистими, дост. освітленими», чим нібито порушив вимоги ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. За скоєне адміністративне правопорушення до нього застосовано адміністративне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. 3 названою постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7349744 він не згоден, оскільки не підтверджено належними і допустимими доказами скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за обставин, вказаних в абзаці 2 розділу 5 постанови. При цьому, відповідачем не було здійснено повної, належної, всебічної оцінки доказів у зв`язку з їх відсутністю та не розглянуто справу про адміністративне правопорушення у суворій відповідності з законом; відповідач при винесенні постанови обмежився виключно документальним закріпленням своєї суб`єктивної позиції щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення шляхом винесення оскаржуваної постанови. Посилання в тексті абзацу 2 розділу 5 постанови на відмову пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, чим нібито порушено вимоги п. 30.2 ПДР, взагалі позбавлено сенсу, оскільки п. 30.2 ПДР України не містить такої вимоги, як і взагалі не охоплюється ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Відеофіксації або фотографування жодних доказів нібито скоєного ним адміністративного правопорушення не здійснювалось; будь-які заміри відстаней не проводились; пояснення будь-яких свідків не отримувались, а тому будь-яких документів або письмових доказів, чи показань приладів до постанови не додано (графа 7 постанови не містить в собі посилання на докази, які додаються до постанови, або на застосування відеозапису). Тому він об`єктивно вважає, що жодних належних і допустимих доказів порушення ним п. 30.2 Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачені частиною першою статті 121-3 КУпАП, немає. Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, а суб`єктивне і нічим не підтверджене описання адміністративного правопорушення працівником патрульної поліції ОСОБА_2 не є належним доказом вчинення ним такого порушення. Постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Таких доказів немає. Тому просить визнати протиправною і скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії EAC № 7349744 від 17 липня 2023 року, винесену заступником командира 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Рапинцем Олександром Віталійовичем про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності нібито за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень та закрити провадження по цій адміністративній справі у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення. Також просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1073 грн 60 коп.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 27.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

07.08.2023 представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву без долучення до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу по справі. Відзив обґрунтований тим, що під час патрулювання 17.07.2023 в м. Вінниці по вул. Сергія Зулінського, 44а заступником командира роти № 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Рапинцем Олександром Віталійовичем було зупинено автомобіль AUDI А6 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який керував даним автомобілем з закритим державним номерним знаком, а саме: металевою сіткою чорного кольору, чим порушив п. 30.2 ПДР України. Встановивши всі обставини правопорушення, поліцейським було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії EAC № 7349744 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Державний номерний знак транспортного засобу, яким керував позивач, був закритий стороннім предметом, а саме: металевою сіткою чорного кольору, що порушує ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 121-3 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. Стосовно тверджень про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом вчинення правопорушення у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний запис, за допомогою якого здійснювалось фіксування правопорушення, то як вказав Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 536/583/17, відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду про адміністративні правопорушення рішення. Натомість вчинені органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки. Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту, не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7349744 від 17.07.2023. Таким чином, відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Підстав у відповідача для умисного спотворення обставин події не було. Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищевикладене, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною.

В судове засідання 18.09.2023 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити; надані працівниками поліції заперечення не спростовують протиправність його дій при винесенні оскаржуваної постанови.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Ковальчук Д. попередньо через електронну пошту суду подав клопотання, у якому просить розглянути справу без його участі та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 18.09.2023 у відсутність учасників справи та без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 17.07.2023 заступник командира 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції Рапинець Олександр Віталійович виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7349744, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн за те, що 17.07.2023 о 12 год 51 хв в м. Вінниця по вул. С. Зулінського, 44А водій керував автомобілем з номерним знаком, який був закритий стороннім предметом, а саме: сіткою; також водій відмовився пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 30.2 ПДР забороняється змінювати дизайн номерного знаку, нанесення додаткових позначень, закривати їх, повинні бути чистими, достатньо освітленими (а.с. 13).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що сітка, розташована на номерному знаку, є фактично прозорою і дає змогу вільно прочитати номер на відстані понад 20 метрів; встановлена виключно з метою запобігання втрати або пошкодженню номерного знаку, що не є порушенням вимог ПДР України; не підтверджено належними і допустимими доказами скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за обставин, вказаних в абзаці 2 розділу 5 постанови; посилання в тексті абзацу 2 розділу 5 постанови на відмову пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, чим нібито порушено вимоги п. 30.2 ПДР, взагалі позбавлено сенсу, оскільки п. 30.2 ПДР України не містить такої вимоги, як і взагалі не охоплюється ч. 1 ст. 121-3 КУпАП; відеофіксації або фотографування жодних доказів нібито скоєного ним адміністративного правопорушення не здійснювалось; будь-які заміри відстаней не проводились; пояснення будь-яких свідків не отримувались, а тому будь-яких документів або письмових доказів, чи показань приладів до постанови не додано.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАС № 7349744 від 17.07.2023 убачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом з номерним знаком, який був закритий стороннім предметом, а саме: сіткою; також водій відмовився пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив чим порушив п. 30.2 ПДР України. При цьому в оскаржуваній постанові у графі «до постанові додаються» відсутнє будь-яке зазначення доказів, які б підтверджували викладені у постанові обставини.

На підтвердження обставин справи представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України разом з відзивом на адміністративний позов додано оптичний диск з місця події, на якому містяться відеофайли, а саме: відеозапис з бодікамери, а також фото номерного знаку автомобіля AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, оглянувши наданий суду відеозапис з бодікамери, установлено, що фіксування номерного знаку автомобіля марки AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 на бодікамеру працівниками поліції не проводилось, тому суд позбавлений можливості встановити факт закриття номерного знаку сіткою.

З наданого суду фото номерного знаку автомобіля AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 неможливо встановити, коли саме таке фото було зроблене, оскільки жодна ідентифікуюча для цього інформація не зазначена.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 (справа № 295/3099/17), від 13.02.2020 (справа № 524/9716/16-а), приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки у даному випадку представник відповідача посилається на докази, які не були покладені в основу оскаржуваної постанови, суд не вважає відеозапис з бодікамери а також фото номерного знаку автомобіля AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Однак представником відповідача на адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву без долучення до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу по справі.

З фотознімку, який міститься в матеріалах справи, можна однозначно встановити, що номерний знак автомобіля марки AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 проглядається чітко. При цьому варто зауважити, що фото номерного знаку автомобіля зроблене на достатній відстані, жодних перешкод в ідентифікації номерного знаку немає. Водночас, будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем Правил дорожнього руху України, відповідачем суду не надано, у матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові ВС у складі колегії КАС № 161/7041/17 від 28.10.2019.

Крім того, відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП настає за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Таким чином, підставою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є умисне приховування номерного знака.

Суб`єктивною стороною вказаного адміністративного правопорушення є умисел. Тобто водій повинен усвідомлювати, що він керує транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Оцінюючи докази по даній справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути підтверджене належними та допустимими доказами

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 заперечив наявність у його діях умислу, вказавши, що сітка встановлена з метою запобігання втрати чи пошкодження номерного знака, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів свідомого, умисного приховування номерного знаку, крім постанови серії ЕАС № 7349744 від 17.07.2023, до суду не надано.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 , і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП.

Старший лейтенант поліції Рапинець О.В. діяв хоча і у межах наданих йому повноважень, з прийняттям рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру, проте не встановив всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суду не надано.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, відсутні будь-які належні докази, що свідчили б про порушення позивачем Правил дорожнього руху України. У матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Суд вважає, що оскаржувана постанова серії ЕАС № 7349744 від 17.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн, прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів правомірності винесеного рішення відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з квитанцією № 15 від 25.07.2023, позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1073,60 грн, відповідно до ст. 139 КАС України, мають бути покладені на відповідача Департамент патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника командира 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Рапинця Олександра Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАС № 7349744 від 17.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користьОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника командира 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції Рапинець Олександр Віталійович: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24; м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА