Справа № 520/18149/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 р. № 520/18149/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, буд. 315-А,м. Харків,61033) до ОСОБА_1 (с. Гонтів Яр,Валківський район, Харківська область,63040) про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Департамент патрульної поліції, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:

1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ДПП суму відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився у розмірі 8366 (вісім тисяч триста шістдесят шість) грн. 91 (дев`яносто одна) коп..;

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ДПП суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не було повернуто після звільнення зі служби в лавах Департаменту патрульної поліції майно, яке видавалась задля виконання функцій поліцейського. Відповідачу направлено лист-претензію, яким вимагалось повернути відповідне майно, проте останній дій щодо повернення такого майна вчинено не було. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.07.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, однак вказане відправлення повернулось на адресу суду з відміткою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України встановлено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Від відповідача, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на підставі наказу Департаменту патрульної поліції по особовому складу від 31.07.2018 № 680 о/с ОСОБА_1 проходив службу в управлінні патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Наказом ДПП по особовому складу від 01.06.2023 року № 673 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 09.06.2023 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням.

Відповідач 09.06.2023 отримав витяг з вищезазначеного наказу про звільнення, в якому визначено суму відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився, що засвідчив особистим підписом.

Відповідно до арматурної картки № АД-34 та довідки про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився №20, відповідачу на день звільнення видано наступні предмети однострою: шапка трикотажна, кепі темно-синього кольору, куртка спеціальна, напівкомбінезон, костюм (сорочка, брюки), сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору, фуфайка з короткими рукавами, термобілизна (фуфайка, кальсони), черевики з високими берцями чорного кольору, черевики демісезоні чорного кольору, черевики чорного кольору, костюм дощовик, спорядження поясне.

Загальний обсяг коштів, який має бути сплачений для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився складає 8366,91 грн.

У позовній заяві представником позивача вказано, що при звільненні отримане майно відповідачем повернуто не було також відповідач не відшкодував вартість вказаного майна, що стало підставою позивача до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX від 3 жовтня 2019 року (надалі за текстом - Закон №160-IX) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 160-IX у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: військова частина, установа, організація, заклад - орган військового управління, військова частина, військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ вищого навчального закладу, установа, організація Міністерства оборони України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, функціональний підрозділ Центрального управління, регіональний орган, інший орган, установа, заклад Служби безпеки України, правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України чи орган, підрозділ, формування, установа, навчальний заклад Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань та військові прокуратури, в яких проходять службу військовослужбовці, поліцейські та особи рядового і начальницького складу (проходять збори військовозобов`язані та резервісти); інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти; командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону №160-IX особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно довідки-розрахунку № 20 про вартісну оцінку завданої шкоди розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем слід вважати 8366,91грн..

Згідно з ч.1 ст.12 Закону № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано до суду доказів добровільного відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився у розмірі 8366,91 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відносно вимоги стягнути з ОСОБА_1 на користь ДПП суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки в даному випадку Департамент патрульної поліції виступав в якості суб`єкта владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, буд. 315-А,м. Харків,61033) до ОСОБА_1 (с. Гонтів Яр,Валківський район, Харківська область,63040) про стягнення суми - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції суму відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився у розмірі 8366 (вісім тисяч триста шістдесят шість) грн. 91 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.