Справа № 620/1910/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1910/23 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ ''НАК ''Надра України'' ''Чернігівнафтогазгеологія" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства ПрАТ ''НАК ''Надра України'' ''Чернігівнафтогазгеологія'' до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство ПрАТ ''НАК ''Надра України'' ''Чернігівнафтогазгеологія" (далі - позивач) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 10/4-2501 від 16.02.2023 року про стягнення готівкових коштів з рахунків Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ в рахунок погашення податкового боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваного рішення контролюючий орган невірно визначив суму податкового боргу, оскільки платником здійснювалась оплата податковий зобов`язань з ПДВ та земельного податку. За оскаржуваним рішенням підлягає стягненню невідома сума, відсутні відомості про наявність боргу. Рішення протиправно окреслює всю суму податкового боргу, без врахування того, що податковий борг виникає не тільки на підставі декларацій, а й з інших підстав. Крім того, позивач зазначає, що погашення податкового боргу платника податків за рішенням керівника контролюючого органу здійснюється шляхом стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках. Проте, як зазначає позивач, відповідачем крім стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу позивача також шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах позивача. Також вказує на наявність численних недоліків форми оскаржуваного рішення, які суперечать правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду: від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі №808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято в межах компетенції відповідача, з його змісту, з урахуванням додатків з переліком декларацій, на підставі яких виник податковий борг, можна чітко встановити зміст цього рішення щодо стягнення податкового боргу та суму такого боргу, що виник в певній сумі за певними деклараціями з ПДВ та земельного податку, рішення відповідає критеріям правомірності, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не відносяться до установ банку.

Апелянт зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що у ньому відсутні відомості про наявність податкового боргу із задекларованих зобов`язань, який не сплачено позивачем протягом 90 календарних днів з моменту його виникнення При цьому, згідно із вказаним рішенням вирішено здійснити погашення невідомої суми податкового боргу. Сума стягнення в оскаржуваному рішенні не вказана.

Крім того, апелянт стверджує, що відповідно до форми, на яку посилається відповідач, обов`язковим є відбиток штампу контролюючого органу. Його відсутність у оскаржуваному рішенні ще раз підтверджує недотримання форми, а відповідно і неправомірність оскаржуваного рішення.

На переконання позивача, судом першої інстанції не досліджено питання закінчення строку давності для стягнення заборгованості, в порушення ст. 90 КАС України.

Також, апелянт посилається на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 02.03.2023 року(справа №927/310/23), якою уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», які включені до плану санації, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня уведення мораторію.

14.09.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача. В даному відзиві представник Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Дочірнє підприємство ПрАТ "НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" ( ) є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням Державної податкової служби у Чернігівській області було прийнято рішення № 10/4-2501 від 16.02.2023 року про стягнення готівкових коштів з рахунків Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ в рахунок погашення податкового боргу.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України ( надалі ПК України, ПКУ) у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.

У таких випадках - рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.

При цьому, відповідно до змін, внесених до пункту 95.5 статті 95 ПКУ згідно з Законом №1914-ІХ від 30.11.2021 року, наразі стягнення коштів з рахунків у банку, здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу вне залежності від суми податкового боргу, який виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку.

Отже, з зазначеної правової норми випливає, що податковим законодавством встановлені особливі умови для стягнення податкового боргу за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, якими є:

наявність узгодженого грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що набули статусу податкового боргу;

не сплата такого податкового боргу протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати;

відсутність непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань та/або бюджетного відшкодування ПДВ або наявність такого непогашеного зобов`язання в сумі, що є меншою за суму податкового боргу.

Також, податковим законодавством визначено, що рішення керівника приймається лише щодо стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках.

Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, у рахунок погашення податкового боргу, приймається у формі, затвердженій наказом ДПС України від 06.12.2019 року №199.

16.02.2023 року заступником Головного управління ДПС у Чернігівській області прийнято рішення №10/4-2501 про погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.

Зазначене рішення прийнято у зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених грошових зобов`язань, самостійно визначених платником у податкових деклараціях з ПДВ та земельному податку з юридичних осіб, а саме:

1.Декларацій з ПДВ на загальну суму 9 698 390 грн.

в сумі 208 210 грн. за декларацією № від 17.07.2018 року з терміном сплати 30.07.2018 року;

в сумі 139 272 грн. за декларацією № від 17.08.2018 року з терміном сплати 30.08.2018 року;

в сумі 180 170 грн. за декларацією № від 19.09.2018 року з терміном сплати 30.09.2018 року;

в сумі 199 712 грн. за декларацією № від 22.10.2018 року з терміном сплати 30.10.2018 року;

в сумі 193 760 грн. за декларацією № від 20.11.2018 року з терміном сплати 30.11.2018 року;

в сумі 149 074 грн. за декларацією № від 20.12.2018 року з терміном сплати 30.12.2018 року;

в сумі 1 848 834 грн. за декларацією № від 21.01.2019 року з терміном сплати 30.01.2019 року;

в сумі 179 976 грн. за декларацією № від 20.02.2019 року з терміном сплати 01.03.2019 року;

в сумі 329 713 грн. за декларацією № від 19.03.2019 року з терміном сплати 30.03.2019 року;

в сумі 117 143 грн. за декларацією № від 22.04.2019 року з терміном сплати 30.04.2019 року;

в сумі 112 478 грн. за декларацією № від 20.05.2019 року з терміном сплати 30.05.2019 року;

в сумі 510 906 грн. за декларацією № від 19.06.2019 року з терміном сплати 30.06.2019 року;

в сумі 14 052 грн. за декларацією № від 18.07.2019 року з терміном сплати 30.07.2019 року;

в сумі 162 000 грн. за декларацією № від 19.08.2019 року з терміном сплати 30.08.2019 року;

в сумі 227 809 грн. за декларацією № від 18.09.2019 року з терміном сплати 30.09.2019 року;

в сумі 250 290 грн. за декларацією № від18.10.2019 року з терміном сплати 30.10.2019 року;

в сумі 160 719 грн. за декларацією № від19.11.2019 року з терміном сплати 30.11.2019 року;

в сумі 167 213 грн. за декларацією № від17.12.2019 року з терміном сплати 30.12.2019 року;

в сумі 198 451 грн. за декларацією № від20.01.2020 року з терміном сплати 30.01.2020 року;

в сумі 98 878 грн. за декларацією № від 19.02.2020 року з терміном сплати 01.03.2020 року;

в сумі 145 972 грн. за декларацією № від 17.03.2020 року з терміном сплати 30.03.2020 року;

в сумі 142 398 грн. за декларацією №від17.04.2020 року з терміном сплати 30.04.2020 року;

в сумі 253 679 грн. за декларацією № від19.05.2020 року з терміном сплати 01.06.2020 року;

в сумі 169 161 грн. за декларацією № від18.06.2020 року з терміном сплати 30.06.2020 року;

в сумі 188 443 грн. за декларацією № від 20.07.2020 року з терміном сплати 30.07.2020 року;

в сумі 137 463 грн. за декларацією № від19.08.2020 року з терміном сплати 31.08.2020 року;

в сумі 279 882 грн. за декларацією № від17.09.2020 року з терміном сплати 31.08.2020 року;

в сумі 106 114 грн. за декларацією № від19.10.2020 року з терміном сплати 30.10.2020 року;

в сумі 117 249 грн. за декларацією № від 18.11.2020 року з терміном сплати 30.11.2020 року;

в сумі 176 206 грн. за декларацією № від 18.12.2020 року з терміном сплати 30.12.2020 року;

в сумі 137 421 грн. за декларацією № від19.01.2021 року з терміном сплати 01.02.2021 року;

в сумі 235 314 грн. за декларацією №від18.02.2021 року з терміном сплати 02.03.2021 року;

в сумі 228 840 грн. за декларацією № від 19.03.2021 року з терміном сплати 30.03.2021 року;

в сумі 195 407 грн. за декларацією № від16.04.2021року з терміном сплати 30.04.2021 року;

в сумі 172 184 грн. за декларацією № від 19.05.2021 року з терміном сплати 31.05.2021 року;

в сумі 161 694 грн. за декларацією № від18.06.2021 року з терміном сплати 31.05.2021 року;

в сумі 202 909 грн. за декларацією № від 19.07.2021 року з терміном сплати 30.07.2021 року;

в сумі 177 258 грн. за декларацією № від 18.08.2021 року з терміном сплати 30.08.2021 року;

в сумі 187 026 грн. за декларацією№ від 20.09.2021 року з терміном сплати 30.09.2021 року;

в сумі 221 978 грн. за декларацією терміном сплати 01.11.2021 року;

в сумі 231 871 грн. за декларацією № від 18.11.2021 року з терміном сплати 30.11.2021року;

збільшення суми ПДВ на 667 грн. Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № за 01.08.2021 року з терміном сплати 17.12.2021 року;

в сумі 223 902 грн. за декларацією № від 17.12.2021 року з терміном сплати 30.12.2021 року;

в сумі 156 692 грн. за декларацією № від 19.01.2022 року з терміном сплати 31.01.2022 року;

2.Декларацій з земельного податку на загальну суму 5 351 213 грн. 52 коп.

в сумі 167 429 грн. 20 коп. за грудень 2017р. за Податковим розрахунком земельного податку № від 14.02.2017 року з терміном сплати 30.01.2018 року;

в сумі 1 676 404 грн. 91 коп. за Податковим розрахунком № від 19.02.2018 року (щомісячні платежі за період з січня по листопад 2018 року - 139700.41 грн., в грудні 2018р. - 139700,40 грн. з термінами сплати щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним);

в сумі 1 447 357 грн. 55 коп. за Податковим розрахунком № від 20.02.2019 року (щомісячні платежі за період з січня по листопад 2019 року - 120613.13 грн., в грудні 2019року - 120613,12 грн. з термінами сплати щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним);

в сумі 1 447 357 грн. 55 коп. за Податковим розрахунком № від 19.02.2020 року (щомісячні платежі за період з січня по листопад 2020 року - 120613.13 грн., в грудні 2020року - 120613,12 грн. з термінами сплати щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним);

в сумі 612 520 грн. 08 коп. за Податковим розрахунком № від 19.02.2021 року (щомісячні платежі за період з січня по грудень 2021 року - 51 032.34 грн. з термінами сплати щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним).

Наявність не сплачених податкових зобов`язань, за вказаними податковими деклараціями, підтверджується інтегрованими карткою платника з ПДВ та земельного податку, які згідно з наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року № 5 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування» (зареєстрований в Міністерстві юстиції 15 березня 2021 р. за N321/35943) ведуться з метою обліку нарахованих і сплачених сум податку, містять інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами за відповідними податками.

Таким чином, податкові зобов`язання, визначені зазначеними деклараціями, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, мають статус податкового боргу.

Відповідно до положень пунктів 59.1 та 59.4 ст.59 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає податкову вимогу у разі коли у платника податків виник податковий борг, а також у разі коли платник податків самостійно подав податкову декларацію, але не погасив суми податкового зобов`язання у строк, установлений ПК України ( без попереднього надсилання ППР).

Контролюючим органом позивачу були надіслані наступні податкові вимоги, відповідно до Закону України від 21.12.2000 року №2181-Ш «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що був чинний на дату їх формування:

- податкова вимога №1/302 від 03.03.2010 року, яка скерована платнику за його юридичною адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та отримана представником позивача 10.03.2010 року, що підтверджується наданими доказами;

- податкова вимога №2/454 від 14.04.2010 року, яка безпосередньо вручена представнику позивача 19.04.2010 року, що підтверджується його підписом на корінці податкової вимоги.

За приписами пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимоги додатково не надсилається (не вручається).

Оскільки з 2010 року у платника безперервно існує податковий борг, додатково податкова вимога не надсилалась.

У відповідача відсутні непогашені зобов`язання держави щодо повернення податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань та/або бюджетного відшкодування ПДВ або наявність такого непогашеного зобов`язання у сумі, що є меншою за суму податкового боргу.

Форма рішення №10/4-2501 від 16.02.2023 року відповідає вимогам наказу ДПС України від 06 грудня 2019 року №199.

Так, наказ видано відповідно до пункту 9 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227 в межах повноважень, передбачених законом.

Зазначеним пунктом Положення визначено, що ДПС видає накази організаційно- розпорядчого характеру, які можуть бути скасовані КМУ.

Наразі зазначений наказ Кабінетом Міністрів України не скасовано, тож він є чинним і затверджена ним форма рішення підлягає використанню при складанні та реєстрації Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Оскаржуване рішення надіслано платнику відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України на його юридичну адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та отримано представником позивача 02.03.2023 року, що підтверджується наданими доказами.

Оскаржуване рішення надіслано разом з супровідним листом №1370/6/25-01-13-02-21 від 16.02.2023 року та додатками на 3 арк. ( розрахунок боргу за рішенням із зазначенням податкових декларацій, на підставі яких виник податковий борг).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення прийнято контролюючим органом у межах повноважень, у спосіб та у порядку, передбачених чинним законодавством.

Щодо тверджень позивача щодо невірного визначення суми податкового боргу, слід зазначити таке.

Положеннями пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

В матеріалах справи наявні довідка-розрахунок про сплату позивачем ПДВ та довідка- розрахунок про сплату земельного податку.

З наданих довідок вбачається, що в платіжних дорученнях на сплату податкових зобов`язань в призначенні платежу наводиться посилання на те, що платежі здійснювались за відповідними податковими деклараціями із зазначенням їх номеру, дати та терміну сплати.

Разом з цим, з інтегрованою картки платника з земельного податку вбачається, що сума 791580 грн., сплачена платіжним дорученням від 19.04.2021 року в рахунок погашення податкового боргу за податковою декларацією № (згідно з призначенням платежу), зарахована контролюючим органом в рахунок зменшення боргу минулих років за декларацією № від 14.02.2017 року.

Сума 55 865 грн. 63 коп., сплачена 24.05.2021 року за платіжним дорученням №3203 в рахунок погашення боргу за декларацією № від 18.10.2021 року (згідно з призначенням платежу), також зарахована а рахунок погашення зобов`язання за декларацією № від 14.02.2017 року в порядку черговості виникнення боргу.

Аналогічним чином здійснювалось зарахування платежів з податку на додану вартість.

Платіж, здійснений 11.07.2018 року в сумі 15 400 грн. в рахунок погашення податкового боргу за податковою декларацією № від 17.07.2018 року (згідно з призначенням платежу) зарахований в рахунок погашення боргу за декларацією від 18.07.2014 року.

Платіж, здійснений 08.08.2018 року в сумі 38 110 грн. в рахунок погашення податкового боргу за податковою декларацією № від 17.08.2018 року (згідно з призначенням платежу) зарахований в рахунок погашення боргу за декларацією від 20.08.2014 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зарахування всіх платежів, які зазначені платником у довідці-розрахунку про суми сплаченого земельного податку та довідці-розрахунку про суми сплаченого ПДВ, було здійснено відповідно до приписів пункту 87.9 статті 87 ПКУ, що підтверджується наданими копіями ІКП з ПДВ та земельного податку.

Після зарахування сплачених платежів, відповідно до декларацій, зазначених у додатках до оскаржуваного рішення, позивач мав податковий борг з ПДВ в загальній сумі 9 698 390 грн. та податковий борг з земельного податку в загальній сумі 5 351 213 грн. 52 коп.

Таким чином, розмір податкового боргу, що підлягає стягненню за оскаржуваним рішенням, визначений з урахуванням платежів, сплачених позивачем.

Також суд не погоджується з твердженням позивача, що за оскаржуваним рішенням підлягає стягненню невідома сума, відсутні відомості про наявність боргу.

Так, сума боргу з ПДВ в сумі 9 698 390 грн. та земельного податку в сумі 5 351 213 грн. 52 коп. зазначається у супровідному листі №1370/6/25-01-13-02-21 від 16.02.2023 року та у додатках до оскаржуваного рішення ( розрахунок боргу за рішенням), де перелічені всі податкові декларацій, на підставі яких виник податковий борг з посиланням на їх номери, дати, суми зобов`язань та терміни сплати, також зазначені загальні суми податкового боргу за кожним з податків.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доданий відповідачем до рішення розрахунок боргу з переліком декларацій, на підставі який виник такий борг, нівелює це твердження позивача.

У спорах щодо правомірності прийнятих відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України рішень предметом доказування є дотримання контролюючим органом обов`язкових умов, про які вже зазначалося, в тому числі й щодо розміру податкового боргу, підстав його виникнення, сплив 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань та/або пені.

Аналогічні підходи до правозастосування пункту 95.5 статті 95 ПК України знайшли відображення у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №805/1427/17, яка враховується колегією суддів.

Щодо посилання позивача на відсутність, в оскарженому рішенні, деталізації джерела погашення податкового боргу, а також на те, що за рішенням керівника, відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПКУ, передбачено погашення податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків платника у банку, суд зазначає наступне.

Позивач вказує, що рішенням керівника не може бути передбачено стягнення коштів платника з рахунків у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями №282 від 23.02.2023 року, №275 від 23.02.2023 року, №283 від 23.02.2023 року, №274 від 23.02.2023 року підтверджується факт звернення відповідача виключно до банків, що обслуговують рахунки позивача, з метою стягнення безготівкових коштів в рахунок погашення податкового боргу.

Дії контролюючого органу щодо стягнення безготівкових коштів з рахунків у банку відповідають приписам пункту 95.5 статті 95 ІІКУ, тож є правомірними.

Разом з цим, позивачем не надано до суду доказів, що за оскаржуваним рішення здійснювалось стягнення коштів платника з рахунків у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.

Таким чином, виходячи з доказів наявних в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що відповідач діяв в межах вимог чинного законодавства.

Колегія суддів також враховує, що загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилання позивача на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 02.03.2023 року(справа №927/310/23), якою уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», які включені до плану санації, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня уведення мораторію.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення прийняте 16.02.2023 року, тобто до уведення мораторію ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.03.2023 року(справа №927/310/23), а отже не може слугувати підставою для визнання його протиправним.

Щодо питання закінчення строку давності для стягнення заборгованості, слід зазначити, що позивачем не зазначалось в позовній заяві необхідності такого дослідження судом першої інстанції.

Згідно з п.5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відтак, під час розгляду зазначеної справи в суді апеляційної інстанції апелянтом не доведено, що при постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції здійснив порушення норм матеріального чи процесуального права, або неповною мірою з`ясував обставини, що мають значення для її вирішення.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ ''НАК ''Надра України'' ''Чернігівнафтогазгеологія'' - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків