Справа № 826/15562/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2022 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.08.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195 385 гривень 64 копійки податкового зобов`язання, а також 48 846 гривень 41 копійка штрафних санкцій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що скасована частина оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є правомірною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2010 у справі № 2-7024/10 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 129970,65 доларів США, несплачені відсотки - 27250,44 доларів США, сума пені - 684143,92 гривень, штрафні санкції - 75,00 гривень. Загальна сума боргу становить 1246920,46 гривень, пені та штрафів - 684218,92 гривень.

У подальшому між позивачем та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено додатковий договір від 10.10.2014 № 2 до кредитного договору № CNL-005/056/2007 від 25.04.2007, в якому сторони домовились, що ОСОБА_1 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 870 000 гривень, а кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 1 292 640,09 гривень, а позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, де задекларовано отриманий дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 1 292 640,09 гривень та визначено суму зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 219 505,22 гривень.

У зв`язку з несплатою у встановлені строки самостійно задекларованого зобов`язання податковим органом прийнято податкову вимогу від 25.09.2015 № 12218-23, де визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету - 219 505,22 гривень.

На підставі зазначеної вимоги контролюючий орган звернувся до суду з позовною заявою про стягнення визначеної заборгованості (адміністративна справа № 826/10804/16).

Під час судового розгляду адміністративної справи про стягнення податкового боргу ОСОБА_1 подає уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік. Згідно даних контролюючого органу уточнена податкова декларація зареєстрована 17.07.2017 за № .

У зазначеній декларації ОСОБА_1 зменшив задекларований дохід на суму 1292640,09 гривень та, відповідно, зменшено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 219505,22 гривень.

З огляду на викладене, у зв`язку з поданням уточненої податкової декларації, податковим органом було відкликано податкову вимогу від 25.09.2015 № 12218-23. У подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 по справі № 826/10804/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 219505,22 гривень.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 18.06.2018 № 2738/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2014 рік на суму 1 292 640,09 гривень та, відповідно, занижено суму податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 219 505,22 гривень, у зв`язку з чим порушено підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК).

На підставі зазначеного акту Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 219 505,22 гривень, а також нараховано штрафні санкції у розмірі 54876,31 гривень.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб повинна бути нарахована позивачу, виходячи виключно із суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК закріплено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Як зазначалося, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2010 у справі № 2-7024/10 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 129970,65 доларів США, несплачені відсотки - 27250,44 доларів США, сума пені - 684143,92 гривень, штрафні санкції - 75,00 гривень. Загальна сума боргу становить 1246920,46 гривень, пені та штрафів - 684218,92 гривень.

У подальшому між позивачем та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено додатковий договір від 10.10.2014 № 2 до кредитного договору № CNL-005/056/2007 від 25.04.2007, в якому сторони домовились, що ОСОБА_1 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 870000,00 гривень, а кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 1292640,09 гривень, а позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання в повному обсязі.

Пунктом 3.4 зазначеної Додаткової угоди позичальник підтверджує, що кредитор повідомив йому про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Отже, у 2014 році позивач отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) заборгованості за кредитним договором. Тому, на підставі підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК у 2015 році у нього виник обов`язок подати до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи, вказавши в ній суму доходу, нарахованого на його користь у вигляді прощених боргових зобов`язань та суми податку на цей дохід.

Основним питанням, яке потребує вирішення у даній справі, є правомірність віднесення контролюючим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага на підставі підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК.

Питання правозастосування абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, у якій Судова палата дійшла висновків, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.07.2023 по справі № 160/19333/21.

Наведене спростовує посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 08.05.2018 по справі № 817/401/16 з огляду на наявність згаданих правової позицій Верховного Суду, у тому чисті Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.

Як виплаває із рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2010 у справі № 2-7024/10, з позивача було стягнуто 1 030 797,22 грн основної суми боргу (решта стягнутих сум - відсотки за користування кредитом, проценти за прострочення виконання зобов`язань, штраф). Згідно додаткового договору від 10.10.2014 № 2 до кредитного договору № CNL-005/056/2007 від 25.04.2007 позивачем погашено боргових зобов`язань на суму 870 000 грн. Відтак, сума прощеного боргу становить 1 030 797,22 - 870 000 = 160 797,22 грн, з огляду на що позивач має обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 24 119,58 гривень (12 180,00 х 15% = 1827 та 160 797,22 - 12180 х 17% = 22292,58).

Відтак, відповідачем правомірно нараховано позивачу суму зобов`язання у розмірі 24 119,58 грн та 6029,90 грн штрафних санкцій (24119,58 х 25%).

З огляду на це, податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195385,64 грн та 48846,41 грн штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції не підписане.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 317 КАС порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні.

Оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, не підписане, то воно підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Згідно частин першої, шостої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.08.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195385 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 64 коп податкового зобов`язання, а також 48 846 (сорок вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн 41 коп штрафних санкцій.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн 32 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких