Справа № 520/8159/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 р.Справа № 520/8159/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 р. (ухвалене суддею Біленським О.О., повний текст якого складено 13.12.2022 р.) по справі № 520/8159/22

за позовом ОСОБА_1

до Національного антикорупційного бюро України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Національного антикорупційного бюро України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців Наказ Про призначення по посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 № 12-П від 03.03.2022 р.; визнати протиправним та скасувати Наказ Про звільнення ОСОБА_1 № 1148-Н від 31.08.2022 р.; поновити ОСОБА_1 на посаді детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України або на рівнозначній посаді у Національному антикорупційному бюро України; стягнути з Національного антикорупційного бюро України середній заробіток за кожен день вимушеного прогулу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 р., яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 р., позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців Наказу Про призначення по посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 № 12-П від 03.03.2022 р. повернуто позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 08.12.2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду 08.12.2022 р. та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України Про Національне антикорупційне бюро України, Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати вимоги ч. 3 ст. 26 Кодексу законів про працю України щодо неможливості встановлення позивачу іспитового строку при прийнятті на роботу.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Директора Національного бюро від 03.03.2022 р. № 12-11 Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 прийнято на службу до Національного бюро та призначено ОСОБА_1 на посаду детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, як такого, що пройшов за конкурсом, з іспитовим строком 6 місяців, з 04.03.2022 р.

За результатами проходження іспитового строку, старший детектив - керівник Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Яндюк С.В. службовою запискою від 29.08.2022 р. № 04/13517-04 запропонував Керівнику Головного підрозділу детективів ОСОБА_2 вважати детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Горбаньова О.О. таким, що не пройшов випробування в період іспитового строку

Згідно із протоколу оперативної наради від 29.08.2022 р. під головуванням Керівника Головного підрозділу детективів А. Калужинського, на якій були присутні заступник Керівника Головного підрозділу детективів - керівник Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Скомаров О.В., старший детектив - заступник керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Токарь Є.А. та детектив Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 ухвалено: детективу Національного бюро Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Горбаньову О.О. у строк до 30.08.2022 р. (включно) надати до відділу організаційно-методичного забезпечення роботи Головного підрозділу детективів Національного бюро матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000309 від 18.02.2022 р., № 0002636 від 17.12.2021 р. та № 0000440 від 13.04.2022 р. для вивчення; питання про проходження (або не проходження) ОСОБА_1 випробування в період іспитового строку вирішити додатково із врахуванням результатів вивчення до відділу організаційно-методичного забезпечення роботи Головного підрозділу детективів Національного бюро матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000309 від 18.02.2022 р., № 0002636 від 17.12.2021 р. та № 0000440 від 13.04.2022 р. для вивчення; питання про проходження (або не проходження) ОСОБА_1 .

За результатами вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000309 від 18.02.2022 р., № 0002636 від 17.12.2021 р. та № 0000440 від 13.04.2022 р. відділом організаційно-методичного забезпечення роботи Головного підрозділу детективів складено довідки яким встановлено, що стан досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях не в повній мірі відповідає вимогам КПК України у частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, дотримання розумних строків, про що 30.08.2022 р. складено відповідні довідки.

За наслідками вивчення матеріалів досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях, заслухавши думку ОСОБА_1 та його безпосередніх керівників, Керівник Головного підрозділу детективів Калужинський А.В. запропонував т.в.п. Директора Національного бюро вважати ОСОБА_1 , таким, що не пройшов випробування в період іспитового строку, що підтверджується службовою запискою № 04/13647-02 від 30.08.2022 р.

Наказом т.в.п. Директора Національного бюро від 31.08.2022 р. № 1148-Н Про звільнення ОСОБА_1 звільнено зі служби на посадах начальницького складу Національного бюро детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Горбаньова О.О. за п.п. і п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку), 02.09.2022 р. на підставі службової записки Керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України А. Калужинського № 04/13647-02 від 30.08.2022 р.

Не погодившись із вищевказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства при звільненні позивача з посади.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про Національне антикорупційне бюро України визначено, що Закон України Про Кабінет Міністрів України, Закон України Про центральні органи виконавчої влади та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України Про державну службу застосовуються до Національного бюро, його службовців, осіб начальницького складу та інших працівників в частині, що не суперечить цьому Закону. У разі колізій між нормами цього Закону та інших законів і нормативно- правових актів, застосовуються норми цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 10 Закону України Про Національне антикорупційне бюро України, до працівників Національного бюро належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб начальницького складу, державних службовців та інших працівників, які працюють за трудовими договорами в Національному бюро. Особами начальницького складу є працівники підрозділів швидкого реагування, захисту учасників кримінального судочинства та забезпечення безпеки працівників відповідно до цього Закону, оперативно-технічних підрозділів та підрозділів детективів Національного бюро. На службу до Національного бюро приймаються на конкурсній, добровільній, контрактній основі громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги до професійної придатності визначаються Директором Національного бюро. Призначення на посади у Національному бюро здійснюється виключно за результатами відкритого (крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті) конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором Національного бюро, крім призначення на посади першого заступника та заступників Директора Національного бюро, призначення на які здійснюється Директором Національного бюро без обов`язкового проведення відкритого конкурсу. На осіб начальницького складу Національного бюро поширюється положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли це про це не йдеться у спеціальному законі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм законодавства, викладений в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 р. у справі № 826/9317/14.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання проходження служби осіб начальницького складу Національного бюро регулюється, зокрема Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (в подальшому Положення № 114), у зв`язку з чим застосовується до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 Положення № 114, на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров`я виконувати покладені на них обов`язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року.

Наказом Директора Національного антикорупційного бюро України № 123-О від 31.05.2017 р. затверджено Положення проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України (в подальшому Положення № 123-О).

Згідно із п. 5.7. Розділу 5 Положення № 123-О, конкурсна комісія може рекомендувати Директору Національного бюро встановлення випробування (іспитового строку) з метою перевірки відповідності кандидата займаній посаді із зазначенням його строку (тривалості): на посаду державної служби строком до шести місяців; для осіб начальницького складу тривалістю до одного року. У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування (іспитового строку) вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади. У такому випадку може застосовуватися відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття посади, якщо такий визначений.

Відповідно до п.п. і п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку.

Підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Випробувальний строк надається для того, щоб особа проявила себе на новопризначеній посаді в усіх аспектах як кваліфікований і відповідальний працівник, особливо коли йдеться про таку відповідальну ділянку роботи як протидія кримінальним корупційним правопорушенням. Те, наскільки добре особа справляється зі своїми обов`язками оцінює насамперед суб`єкт призначення. Водночас, для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі № 809/1157/17.

Пунктом 17 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (в подальшому КПК України) встановлено, що слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.ч. 1 та 5 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Перелік процесуальних повноважень слідчого визначено у ч. 2 цієї статті.

Крім того, мета посади детектива та перелік його компетенцій визначено у посадовій інструкції детектива.

Зокрема, метою посади детектива є попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

До посадових обов`язків детектива зокрема належить: здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, в тому числі досудове розслідування злочинів у формі досудового слідства та досудове розслідування проступків у формі дізнання; збір фактичних даних про причетність до них підозрюваних осіб, а також по затриманню їх під час скоєння злочину, або якщо вони після його скоєння переховуються від органу розслідування чи суду; аналіз отриманої (здобутої) інформації на предмет наявності ознак злочину, що належить до підслідності детективів Національного бюро, прийняття по ній рішення відповідно до статті 214 КПК України; здійснення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій. направлених на отримання доказів наявності події та складу кримінального правопорушення, встановлення місця знаходження та затримання осіб, які переховуються від органів розслідування чи суду; здійснення оперативно- розшукових, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій направлених на виявлення, вилучення, арешт майна, відносно якого можуть бути прийняті процесуальні рішення щодо його конфіскації під час кримінальних проваджень.

Виконання цих обов`язків вимагає від детектива глибоких знань кримінального та кримінального процесуального права, методів збирання та аналізу інформації, ініціативності у роботі, здатності виконувати роботу в команді, високого рівня відповідальності за доручену справу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 за час проходження іспитового строку не організував належного досудового розслідування у тих кримінальних провадження, де його було визначено старшим слідчої групи; не продемонстрував достатньої фаховості, ефективності, сумлінності та ініціативності під час виконання службових завдань: незважаючи на значний досвід роботи у правоохоронних органах, у складених документах допускав недбалість, низьку якість та невідповідність чинному законодавству, що призвело до того, що окремі підготовлені ним документи потребували значного доопрацювання та створили ризики втрати доказів у кримінальному провадженні; за час іспитового строку не проявляв належним чином ініціативу та наполегливість, не виявив схильності до роботи в команді; не продемонстрував належної ініціативи у виявленні кримінальних правопорушень, підслідних Національному бюро.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі службової записки від 30.08.2022 № 04/13647-02, в якій зазначено, що за результатами вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000309 від 18.02.2022 р., № 0002636 від 17.12.2021 р. та № 0000440 від 13.04.2022 р. встановлено, що стан досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях не в повній мірі відповідає вимогам КПК України у частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, дотримання розумних строків, у зв`язку з чим зроблений висновок про невідповідність позивача займаній посаді та виконуваній роботі, відсутність у нього особистих, ділових та професійних якостей, необхідних для ефективного виконання обов`язків детектива.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання відповідності особи займаній посаді є правом керівника державного органу, який приймає таке рішення за наслідками роботи в період строку випробування, а працівник у цей період повинен виконувати покладені на нього обов`язки. В спірних правовідносинах чинним законодавством не передбачений обов`язок складення плану та звіту проходження випробування працівником в період іспитового строку.

Крім того, висновку про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді передувала перевірка виконання позивачем обов`язків, відібрання від нього пояснень та врахування позиції його безпосередніх керівників.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивача, що Національне антикорупційне бюро України здійснювало роботу не у штатному режимі, у зв`язку з чим він не міг у повному обсязі виконувати завдання та повноваження детектива Національного бюро України, оскільки він протягом 2 місяців з березня 2022 року по квітень 2022 року брав участь у Спільній оперативно-бойовій групі СБУ, оскільки в службовій записці, на підставі якої звільнено ОСОБА_1 , надана оцінка виконаній роботі позивача протягом травня - серпня 2022 року.

Крім того, у період з 26.03.2022 р. по 16.04.2022 р. позивач проходив службу на посаді детектива та отримував заробітну плату, що підтверджується табелями обліку часу проходження служби осіб начальницького складу Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача з посади прийнятий відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування цього наказу, а також похідних від цієї позовної вимоги позовних вимог про поновлення на посаді та про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч. 3 ст. 26 Кодексу законів про працю України щодо неможливості встановлення позивачу іспитового строку при прийнятті на роботу, що як наслідок тягне за собою задоволення позовних вимого, суд апеляційної інстанції вважає помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Кодексу законів про працю України, випробування, зокрема, не встановлюється при прийнятті на роботу внутрішньо переміщених осіб.

Згідно із п. 5.7. Розділу 5 Положення № 123-О, у разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування (іспитового строку) вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади.

Тобто, за наявності незгоди особи з рішенням про встановлення випробування ця особа взагалі не була би прийнята на посаду в Національне антикорупційне бюро України.

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта, що відповідачем його не попереджено за три дні про звільнення, відповідно до ст. 28 Кодексу законів про працю України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки спеціальним у спірних правовідносинах Законом України Про Національне антикорупційне бюро України та Положенням № 114 не встановлено обв`язку роботодавця попереджувати працівника за три дні про звільнення, у зв`язку з непроходженням іспитового строку.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 р. по справі № 520/8159/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 18.09.2023 року