Справа № 640/21114/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Державної міграційної служби України № 177-21 від 11.06.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно врахував листи військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , як належні докази подання позивачем недостовірних відомостей при здобутті статусу біженця, натомість наявні обставини переслідування позивача в країні громадянської приналежності за політичними мотивами.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було встановлення факту надання позивачем недостовірних відомостей під час звернення із заявою про визнання його біженцем, зокрема щодо волонтерської діяльності, а тому спірне рішення прийнято відповідачем правомірно.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання 12.09.2023 не з`явилися.

Представник позивача неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема, 28.07.2023 засобами електронного поштового зв`язку подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 01.08.2023 о 14:00 год, у зв`язку з залученням його у вказаний час до участі у слідчих діях в рамках кримінального провадження, яке було задоволено судом та розгляд справи відкладено на 12.09.2023 о 14:30 год.

11.09.2023 представник позивача Мікулін Д. знову подав до суду аналогічне клопотання про відкладення призначеного на 12.09.2023 о 14:30 год, у зв`язку з залученням його у вказаний час до участі у слідчих діях в рамках кримінального провадження.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження наведених у клопотанні обставин до суду надано не було, а саме клопотання повністю дублювало зміст попереднього клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, представництво інтересів позивача під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції здійснюється також адвокатом Оніщенком О.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 24.01.2022 серії АА №1184742, щодо якого відсутня будь-яка інформація стосовно неможливості його участі в судовому засіданні, призначеному на 12.09.2023 о 14:30 год.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання представника позивача - Мікуліна Д. про відкладення розгляду справи, не підтвердження наведених у ньому обставин будь-якими доказами та про відсутність підстав для його задоволення.

Свої пояснення по суті справи сторони надали в судовому засіданні 20.06.2023.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Таким чином, участь сторін в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку письмового провадження, надання сторонами своїх пояснень в суді апеляційної інстанції та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на неповажність і непідтвердження наведених представником позивача підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для здійснення розгляду справи без участі сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, надані в судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації.

Рішенням Державної міграційної служби від 25.03.2020 №81-20, відповідно до ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» громадянина російської федерації ОСОБА_1 визнано біженцем (а.с.234 т.2).

До відповідача надійшов лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України №14/3/2-12459 від 24.06.2020, який зареєстрований того ж числа за вх.№13481-20, в якому наведено інформацію, що ОСОБА_1 22.11.2019 нелегально прибув на територію України, є представником кримінального середовища, розшукується правоохоронними органами російської федерації за вчинення злочинів, порушені щодо нього кримінальні справи є загально-кримінальними та не пов`язані з опозиційною діяльністю політичного характеру, має періодичні контакти зі спецслужбами РФ, наведені ним обставини при зверненні до органів ДМС України є недостовірними, внаслідок чого за доцільне позбавити ОСОБА_1 статусу біженця (а.с.14-15 т.3).

Відповідно до листа Прокуратури Одеської області від 25.06.2020 №14-1216вих-20, зареєстрованим в ДМС України 03.07.2020 за вх.№14197-20, позивач обвинувачується в злочинах загально-кримінального, неполітичного характеру, вчинені в організованих формах за межами України до прибуття в Україну, ним було зазначено недостовірні дані щодо фабрикування матеріалів кримінальних справ щодо нього у 2017-2018 роках, оскільки кримінальні справи по обвинуваченню позивача у скоєнні ним злочинів порушені ще у 2016 році (а.с.52-54 т.3).

Листом Одеської обласної прокуратури від 18.01.2021 вих.№19-85вих-21 відповідача повідомлено, що в результаті екстрадиційної перевірки встановлено, що перевірку за заявою ОСОБА_1 про надання йому статусу біженця проведено ГУ ДМС в Одеській області не в повному обсязі та вона ґрунтується на недостовірних відомостях, які повідомив заявник, управлінням залишено поза увагою, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності на території російської федерації за ряд злочинів неполітичного характеру, які відповідно до Кримінального кодексу України належать до категорії тяжких і особливо тяжких злочинів і він не може бути визнаний біженцем на території України. В листі зазначено про відсутність будь-яких підтверджуючих документів стосовно неодноразової дискримінації родичів ОСОБА_1 з боку правоохоронних структур, як і доказів наявності у останнього родини, а повідомлені заявником обставини не перевірялись, наявність законних джерел доходу не встановлювалось, подані ОСОБА_1 докази щодо здійснення ним волонтерської діяльності дають підстави для сумніву у їх автентичності, зокрема Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що протягом 2017-2020 років благодійна допомога від ОСОБА_1 нею не отримувалась (а.с.43-51 т.3).

Наведені вище листи були перенаправлені на адресу ГУ ДМС України в Одеській області листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 08.02.2021 №8.5-352/8.5.1-21 для здійснення заходів, передбачених ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.42 т.3).

З урахуванням наведених листів, Головним управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області складено подання від 04.06.2021 у справі №2019OD0251 про скасування рішення про визнання біженцем від 25.03.2020 №81-20 громадянину російської федерації на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.193-199 т.4).

В наведеному поданні зазначено, що листом Головного управління від 15.03.2021 № 5100.5.1-2761/5.3-21 направлено запит до військової частини НОМЕР_1 щодо підтвердження надання ОСОБА_1 матеріально-технічної чи іншої допомоги. Листом Національної гвардії України «Військова частина НОМЕР_1 » від 01.04 2021 № 3/33/12-806 спростовано факт надання особою благодійної допомоги у період 2017-2021 років. Листом Головного управління від 15.03.2021 № 5100.5.1-2762/513-21 направлено запит до військової частини НОМЕР_2 щодо підтвердження надання ОСОБА_1 матеріально-технічної чи іншої допомоги. Листом військової частини НОМЕР_2 спростовано факт надання особою будь-якої допомоги, наданий ОСОБА_1 документ (довідка щодо сприяння зміцнення боєздатності) визнано фіктивним за низкою ознак. Також враховано, що внаслідок здійсненого аналізу можливо об`єктивно стверджувати, що ключові елементи історії переслідуваної особи, на підставі якої її було визнано біженцем, не співпадають з її реальними причинами в`їзду на територію України та подальшим зверненням за міжнародним захистом, його незаконний в`їзд на територію України не був обумовлений потребую у міжнародному захисті, ОСОБА_1 надано завідомо неправдоподібну інформацію про надання волонтерської та іншої матеріальної допомоги у період 2017-2019 років, відсутні офіційні відомості щодо його участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у тому числі у складі добровільних формувань, також ним приховані факти його кримінального переслідування за скоєння низки тяжких злочинів.

На підставі вказаного подання, рішенням ДМС України від 11.06.2021 №177-21 скасовано рішення ДМС від 25.03.2020 №81-20 про визнання біженцем громадянина російської федерації ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він повідомив недостовірні відомості, що стали підставою для визнання його біженцем.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про подання та повідомлення ОСОБА_1 під час процедури прийняття ДМС України рішення від 25.03.2020 №81-20 недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч.1-2 ст.7 Закону №3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Також, практичні рекомендації «Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку», видані 2000 року за допомогою Представництва УВКБ ООН по справах біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції, доповідають: при зверненні до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувань можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні цивільної належності або держави постійного місця проживання.

Відповідно до ч.1,ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребуються додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно з ч.1 ст.10 наведеного Закону рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку.

Частинами 6-8 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребуються додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасовується, якщо вона повідомила недостовірні відомості, пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Підставою для подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту може бути клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади.

Уповноважені посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за наявності підстав, зазначених у частинах першій, п`ятій та шостій цієї статті, вносять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за власною ініціативою.

На основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч.14 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребуються додаткового або тимчасового захисту»).

Процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначена «Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», затвердженими наказом МВС України від 07.09.2011 №649, затверденим в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила №649).

В силу п.7.3 наведених Правил подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами всебічного вивчення та оцінки документів і матеріалів, що долучені до особової справи, яка надійшла разом з поданням, ДМС приймає одне з таких рішень, зокрема, про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (пп.7.7.в п.7.7 Правил №649).

Судом встановлено, що під час прийняття рішення ДМС від 25.03.2020 №81-20 про визнання позивача біженцем, відповідачем досліджувались подані заявником документи, зокрема, у висновку від 16.01.2020 справа №2019OD0251 щодо визнання позивача біженцем зазначено, що ОСОБА_1 надано інформацію, що він перебуває на стаціонарному лікуванні у Львівському обласному госпіталі через незадовільний стан здоров`я, що пов`язано з катуванням, застосованим на території РФ і під час перебування в України протягом 2014-2018 років він займався волонтерською діяльністю на підтримку ЗСУ. Ним було долучено до особової справи, зокрема, подяку з боку командування військової частини НОМЕР_1 , подяку з боку командира роти снайперів, підписана майором ОСОБА_2 , подяку з боку т.в.о. військової частини НОМЕР_2 , підписана полковником ОСОБА_3 . В ході проведеного аналізу правдоподібними визнано обставину щодо волонтерської діяльності шукача захисту на території України на підтримку ЗСУ та громадських організації з питання деокупації Донбасу (а.с.181-213 т.2).

В додатку від 27.02.2020 до вказаного висновку наведено, що з урахуванням всебічної оцінки документів та документальних доказів, вивчення наявних матеріалів, наявної ІКП, внутрішньополітичної ситуації у країні громадянської належності, волонтерської підтримки особи Збройних Сил України, соціального статусу та індивідуальних обставин справи шукача захисту, визнання його біженцем повністю відповідатиме як національному законодавству з питань біженців, так і зобов`язанням України за міжнародним правом, як особі, яка має цілком обґрунтовані побоювання зазнати переслідування за політичними ознаками (а.с.216-220 т.2).

З аналізу наведених висновків вбачається, що волонтерська діяльність позивача на користь Збройних Сил України, на підтвердження чого було подано, зокрема, подяку з боку командування військової частини НОМЕР_1 , подяку з боку командира роти снайперів, підписана майором ОСОБА_2 , подяку з боку т.в.о. військової частини НОМЕР_2 , підписана полковником ОСОБА_3 (а.с.154-156 т.2), була одним із основних факторів, що зумовили прийняття відповідачем рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця.

В той же час, в матеріалах справи наявний лист Військової частини НОМЕР_2 від 06.01.2021, сформований на запит прокуратури Одеської області, в якому повідомлено про відсутність інформації щодо сприяння у зміцненні боєздатності, матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 та надання оснащення до роти снайперів військової частини НОМЕР_2 громадянином російської федерації ОСОБА_1 (а.с.124 т.4).

Листом від 26.03.2021 №691/1297 Віськова частина НОМЕР_2 повідомила ГУ ДМС в Одеській області, що офіційна інформація, щодо сприяння у зміцнені боєздатності, матеріально-технічного забезпечення та надання оснащення до роти снайперів військової частини НОМЕР_2 громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 в військовій частині НОМЕР_2 відсутня; печатки, які зображені на копіях наданих документах, не співпадають з оригіналом печатки військової частини НОМЕР_2 (шрифт, наявність курсиву, розташування коду ЄДРПОУ та відсутній знак "*" над кодом ЄДРПОУ); полковник ОСОБА_3 дійсно проходив військову службу у 2014 році у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , та тимчасово в різні періоди служби виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 , але в документі зазначено прізвище з помилкою, а саме ОСОБА_3, відсутня дата документа, відсутні офіційні реквізити, символіка яка відображена на листі не офіційна та в частині не використовувалась, лист написано зі стилістичними та орфографічними помилками, що в свою чергу спростовує достовірність документу; майор ОСОБА_2 станом на 2014 рік дійсно проходив військову службу на посаді командира роти снайперів військової частини НОМЕР_2 , але повноважень на надання офіційних листів до Державних установ (а саме до Державної міграційної служби України) не мав, всі офіційні листи мають відповідну реєстрацію та підписуються тільки командиром військової частини НОМЕР_2 (або особою, яка виконує його обов`язки) та завіряються гербовою печаткою; посада майора ОСОБА_2 вказана з грубими порушеннями, а саме офіційно посада визначена, як: командир роти снайперів військової частини НОМЕР_2 , а не "командир роти снайперів 25 ОПДБР в/ч НОМЕР_2 ", як зазначено в копії наданого документу; в копіях наданих документів відсутні дати їх надання, що в свою чергу ставить під сумнів їх офіційність та достовірність (а.с.159-160 т.4).

В листі від 05.01.2021 №3/33/12-23 Військова частина НОМЕР_1 повідомила Одеську обласну прокуратуру, що за період 2017 - 2020 років благодійна допомога від громадянина ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надходила та на облік фінансовою службою не ставилась; підполковник ОСОБА_6 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2017 № 312 (по стройовій частині) виключений із списків особового складу частини у зв`язку зі смертю, на підтвердження чого поадно довідку начальника фінансового відділення та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2017 №312 (а.с.149-151 т.4).

Також, листом від 01.04.2021 №3/33/12-806 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ГУ ДМС в Одеській області, що військова частина довідок про отримання благодійної допомоги цивільним особам не видає. Всі заохочення від імені військової частини оголошуються та підписуються командиром військової частини. Інші посадові особи військової частини не мають права підпису документи від імені військової частини. НОМЕР_3 році обов`язки першого заступника командира частини НОМЕР_1 - начальника штабу виконував полковник ОСОБА_7 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2019 № 209 (по стройовій частині) виключений із списків особового складу частини. Встановити ставив він печатку на дану « Подяку » або ні немає можливості. Дана печатка, яка зображена на документі на перший погляд схожа на печатку військової частини НОМЕР_1 , але на дійсній печатці по внутрішньому колу між словами «Ідентифікаційний код» та «ЄДРПОУ» стоїть буква «в», а на документі зображені «*». Подвійне зображення цифр « НОМЕР_4 » та дуже широке зовнішнє коло говорить, що печатку ставили або два рази або малювали на комп`ютері. Тому стверджувати, що дана печатка належить військовій частині НОМЕР_1 можна тільки після проведення експертизи. За період 2017 - 2021 років благодійна допомога від громадянина ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надходила та на облік фінансовою службою не ставилась, на підтвердження чого додано довідку фінансового відділення (а.с.155-158 т.4).

Дослідивши відповідні подяки з боку командування військової частини НОМЕР_1 , командира роти снайперів, військової частини НОМЕР_2 (а.с.154-156 т.2) з урахуванням відповідних письмових пояснень, викладених в листах Військової частини НОМЕР_1 та Військової частина НОМЕР_2 , колегія суддів доходить висновку про наявність у відповідача обґрунтованих підстав вважати, що під час вирішення питання про визнання його біженцем позивачем було надано недостовірні відомості, що стали підставою для визнання його біженцем, що є самостійною підставою для скасування рішення про визнання особи біженцем.

Наявність у позивача офіційної відзнаки Президента України «За гуманітарну участь в антитерористичній операції» та грамоти серії №00393, щодо яких підтвердилось офіційне походження, не спростовує обставини повідомлення ОСОБА_1 під час процедури прийняття рішення про визнання його біженцем недостовірних відомостей, що стали підставою для надання йому відповідного статусу.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем надано належні та допустимі докази обґрунтованості висновку про надання позивачем недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем, зокрема прямі письмові заперечення військових частин щодо обґрунтованості та автентичності поданих позивачем подяк.

Суд першої інстанції вірно погодився з твердженням відповідача, що у даному випадку прослідковується причинний зв`язок між викладенням заявником неправдивих фактів щодо своєї особи та обставин справи і важливими елементами історії переслідування, які з усією очевидністю, були вирішальними і вплинули на прийняття рішення про визнання його біженцем. Враховуючи, що неправдиві факти цих обставин мають важливе значення і породжують питання щодо достовірності прийнятого рішення в цілому, такі факти є вирішальними при визначенні статусу заявника.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем вживались будь-які дії з метою спростування встановлених відповідачем обставин щодо надання ОСОБА_1 недостовірних даних про надання матеріальної та іншої допомоги Військовій частині НОМЕР_1 та Військовій частині НОМЕР_2 , не вживались заходи з метою встановлення автентичності наданих вказаними військовими частинами та їх службовими особами подяк.

Позивач зазначає, що до проведення експертизи неможливо встановити обставину фальсифікації наданих позивачем подяк, натомість жодних дій з метою проведення такої експертизи, в тому числі шляхом подачі клопотань про ініціювання зазначеної експертизи в судовому порядку позивачем вчинено не було.

В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача № 177-21 від 11.06.2021 про скасування рішення ДМС від 25.03.2020 №81-20 про визнання позивача біженцем прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за наявності визначених ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребуються додаткового або тимчасового захисту» підстав, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

Л.В.Бєлова