Справа № 200/4057/23
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року Справа№200/4057/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника адвоката Сєргєєву Р.А., яка діє на підставі ордеру від 26.07.2023, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач- №1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі-відповідач - №2), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та скасувати Рішення о/р 24 РНОКПП НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до заяви від 21.04.2023 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та скасувати Рішення о/р 24 РНОКПП від 22 червня 2023 року про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до заяви від 19.06.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 частини страхового стажу роботи, за період роботи у дитячому садочку Золота Рибка з 13.11.1986 року по 05.05.1998 року та дитячому садочку Журавушка з 14.12.1998 року по 13.05.1999 року, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 -ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, провести перерахунок страхового стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при досягненні пенсійного віку та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з врахуванням індексації на день її виплати.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 21.04.2023 року через Веб-портал вона звернулась із заявою про призначення їй грошової допомоги у розмірі десяти її місячних пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058- IV), та надала до заяви відскановану трудову книжку НОМЕР_2 , Довідку № 656 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 11.04.2023 року № 1/656, а також Довідку № 92 від 20.01.2023 року.

За принципом екстериторіальності відповідно до постанови правління ПФУ від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961, заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким 25.04.2023 року прийнято рішення про відмову в призначенні позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до її заяви від 21.04.2023 року, у зв`язку тим, що позивачем не виконані умови, які визначають її право на виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, а саме, оскільки не надано уточнюючих документів щодо віднесення закладу, в якому вона працювала, до державної або комунальної форми власності, а також на день призначення пенсії за віком в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості лише по 31.12.2022 року, а відсутні відомості за 1 квартал 2023 року.

19.06.2023 року через веб-портал позивачка вдруге звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону № 1058- IV та надала довідку № 505 від 12.06.2023 року із додатком - довідка АБ № 205241, та історичну довідку № 445 від 16.06.2023 року з яких вбачається, що вона весь свій трудовий час працювала в державних та комунальних дошкільних закладах. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення про відмову у призначенні позивачці грошової допомоги від 22.06.2023 року о/р № 24 РНОКПП НОМЕР_1 , продублювавши в своєму рішенні аналогічні підстави про відмову їй в призначенні грошової допомоги, які були зазначені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.04.2023 року.

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху, встановлено особі, яка звернулася із позовною заявою, десятиденний строк від дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів доплати судового збору (оригінал квитанції) у розмірі 1073,60 грн.

Після усунення недоліків позовної заяви позивачем, ухвалою суду від 07 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом термін до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останнє просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Таким чином, необхідними умовами для призначення зазначеного виду грошової допомоги є досягнення пенсійного віку особою, відповідно до ст. 26 Закону № 1058, наявність страхового стажу 30 років, зайняття посади в закладах та установах державної або комунальної форми власності. Позивачем до заяви від 20.04.2023 не було надано уточнюючих довідок про форму власності закладів, в яких вона працювала.

Отже, на думку відповідача № 2, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та скасування рішення о/р 24 від 25.04.2023 є правомірним та не підлягає скасуванню.

У встановлений судом термін до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов також відзив, відповідно до якого, відповідач № 1 заперечує проти заловолення позовних вимог, зазначає, що позивачем не виконані умови, які визначають її право на виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день призначення їй пенсії за віком, а саме, не надано уточнюючих документів щодо віднесення закладу в якому вона працювала до державної або комунальної форми власності, а також на день призначення пенсії за віком в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості лише по 31.12.2022 року, а відсутні відомості за 1 квартал 2023 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , отримує пенсію за віком з 21.04.2023.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення о/р 24 від 25.04.2023 про відмову в призначенні позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до заяви від 21.04.2023 року, у зв`язку тим, що позивачем не виконані умови, які визначають її право на виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день призначення їй пенсії за віком, а саме, не надано уточнюючих документів щодо віднесення закладу в якому вона працювала до державної або комунальної форми власності, а також на день призначення пенсії за віком в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості лише по 31.12.2022 року, а відсутні відомості за 1 квартал 2023 року.

19.06.2023 року через веб-портал позивачка вдруге звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону № 1058- IV.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення про відмову в призначені позивачці грошової допомоги від 22.06.2023 року о/р № НОМЕР_3 РНОКПП НОМЕР_1 , продублювавши в своєму рішенні аналогічні підстави про відмову їй в призначенні грошової допомоги, які були зазначені в рішенні Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.04.2023 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які визначають умови призначення пенсії за віком, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема при зверненні з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Також законом передбачені випадки, коли право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу настає до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини.

Стаття 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Згідно з п. «е» ст. 55 вказаного Закону в редакції до 04 червня 2019 року право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення містяться у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Отже, з 04 червня 2019 року - дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України діє п. «е» ст. 55 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була до змін, що внесені до неї законами України від 2 березня 2015 року № 213-VIII та від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме в наступній редакції:

«право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

На виконання п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено «Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати».

Відповідно до п.п. 6 та 7 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно з розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 № 909, право на пенсію за вислугу років мають вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

З аналізу наведених норм законодавства можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (зокрема на посаді вихователя дошкільного навчального закладу всіх типів) й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про дошкільну освіту систему дошкільної освіти становлять: заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України Про дошкільну освіту відповідно до потреб громадян України створюються заклади дошкільної освіти, зокрема, дошкільні навчальні заклади (ясла, ясла-садок) для дітей де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти.

У примітці 2 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII)

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічні положення містить пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12 серпня 1993 року у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Так, з трудової книжки позивача НОМЕР_4 встановлено, що позивачка в період з 13.11.1986 по 05.05.1998 працювала вихователем у дитячому садочку «Золота рибка» шахти імені РСЧА Виробничого об`єднання «Добропіллявугілля», а в період з 13.11.1986 по 05.05.1998 працювала вихователем у дитячому садочку «Журавушка» ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДКХ «Добропіллявугілля».

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Суд зауважує, що Закон України «Про дошкільну освіту», який визнає статус державного або комунального закладу дошкільної освіти прийнятий 11.07.2001, тоді як спірний період стажу, припадає на той період, коли підприємство було державним та орендним з правом державної власності, а дошкільний заклад мав статус державного відомчого.

Отже, протягом спірних періодів з 13.11.1986 року по 05.05.1998 року та з 14.12.1998 року по 13.05.1999 року позивач працювавала вихователем дитячого садочка.

На день досягнення пенсійного віку позивач, з урахуванням вказаного спірного періоду (та рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019), мала достатній спеціальний страховий стаж на відповідних посадах, тобто умова щодо страхового стажу ним була дотримана.

Оскільки на день досягнення пенсійного віку позивачка працювала працівником закладу дошкільної освіти комунальної форми власності на посаді, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мала відповідний загальний страховий стаж, в тому числі достатній спеціальний страховий стаж на таких посадах, і до цього не отримувала будь-яку пенсію, тому при призначенні пенсії за віком вона має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Щодо відсутності сплати страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 - 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1, 3, 6, 10 статті 20 Закону №1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 12 статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 статті 16 Закону №1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п.2 ч.1 ст.4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Отже, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідачі у справі при прийнятті спірних рішень № 24 від 25.04.2023, № 24 від 22.06.2023 року, діяли без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, а тому рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області о/р 24 від 25.04.2023 про відмову в призначенні позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначені позивачці грошової допомоги від 22.06.2023 року о/р № 24 підлягають скасуванню.

Щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 частини страхового стажу роботи, за період роботи у дитячому садочку Золота Рибка з 13.11.1986 року по 05.05.1998 року та дитячому садочку Журавушка з 14.12.1998 року по 13.05.1999 року, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 -ІV та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок страхового стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при досягненні пенсійного віку та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з врахуванням індексації на день її виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, органом, який призначає пенсії є Пенсійний фонд.

Як встановлено, саме до повноважень Пенсійного органу віднесено вирішення питання щодо призначення пенсії та її виплата.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, слід зазначити, що суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій або здійснення перерахунку пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії, робити її перерахунок, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а відповідача № 1 у розглядуваних правовідносинах слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2023 про призначення їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону № 1058-IV та прийняти рішення за наслідками її розгляду, з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні.

Що стосується клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області підлягають стягнення понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн., а з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - 715,73 грн.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 24 від 25 квітня 2023 року про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до заяви від 21.04.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 24 від 22 червня 2023 року про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до заяви від 19.06.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2023 про призначення їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону № 1058- IV та прийняти рішення за наслідками її розгляду, з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 715,73 грн. (сімсот п`ятнадцять гривень 73 копійок).

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 18 вересня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко