Справа № 520/12575/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 р. Справа № 520/12575/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 24.04.23 року у справі № 520/12575/22

за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області безпідставно набуті грошові кошти у сумі 7926,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно набув грошові кошти у сумі 7926 грн. 96 коп., які в добровільному порядку не повернув, а отже вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі № 520/12575/22 в задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі № 520/12575/22 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що за відсутність на службі без поважних причин з 26.03.2022 по 30.03.2022 до відповідача дисциплінарним наказом ГУНП в Харківській області від 30.03.2022 № 231 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. У березні 2022 року відповідачу було виплачено грошове забезпечення, в тому числі і за період відсутності на службі без поважних причин з 26.03.2022 по 30.03.2022, оскільки наказ про утримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було видано після виплати грошового забезпечення, тому що відповідно до п. 8 розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, припинити виплату грошового забезпечення можливо тільки на підставі наказу та встановлення факту безпідставної відсутності на службі поліцейського. Тому, ГУНП в Харківській області було вимушене до встановлення факту відсутності на службі ОСОБА_1 без поважних причин виплатити йому грошове забезпечення за період з 26.03.2022 по 31.03.2022. В свою чергу відповідач через особисту недобросовісність знаючи, що до встановлення факту безпідставної відсутності йому будуть виплачувати грошове забезпечення, скористався цим та про причини відсутності не повідомляв керівництво ГУНП в Харківській області.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач - майор поліції ОСОБА_1 , проходив службу у ГУНП в Харківській області. З 01.02.2022 відповідач проходив службу на посаді інспектора групи логістики, матеріально - технічного забезпечення та зв`язку роти патрульної служби поліції особливого призначення «Схід» ГУНП в Харківській області, що підтверджується послужним списком.

На підставі наказу ГУНП від 30.03.2022 № 513 відносно майора поліції ОСОБА_1 було призначено та проведено службове розслідування, за фактом безпідставної відсутності на службі в період з 26.03.2022 по 30.03.2022.

Службовим розслідування встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 з 26.03.2022 по 30.03.2022 не прибув на службу за місцем розташування підрозділу. У ході проведення службового розслідування, було встановлено порушення майором поліції ОСОБА_1 службової дисципліни, що виразилося в безпідставній відсутності на службі без поважних причин, про своє місце перебування нікого з керівництва не повідомляв, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; тим самим, вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 з 26.03.2022 по 30.03.2022 вчинив прогул, що є порушенням службової дисципліни, а саме вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині не професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно - правових актів, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині не дотримання правил внутрішнього розпорядку.

За відсутність на службі без поважних причин з 26.03.2022 по 30.03.2022 до відповідача дисциплінарним наказом ГУНП в Харківській області від 30.03.2022 № 231 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 30.03.2022 № 175о/с відповідача звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції без виплати грошового забезпечення з 26.03.2022 р.

Відповідно до п.13 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіт із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць.

У березні 2022 року відповідачу було виплачено грошове забезпечення, в тому числі і за період відсутності на службі без поважних причин - з 26.03.2022 по 30.03.2022, оскільки наказ про утримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було видано після виплати грошового забезпечення, тому що відповідно до п.8 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, припинити виплату грошового забезпечення можливо тільки на підставі наказу та встановлення факту безпідставної відсутності на службі поліцейського.

Тому, ГУНП в Харківській області виплатило позивачу до встановлення факту відсутності на службі ОСОБА_1 без поважних причин за період з 26.03.2022 по 31.03.2022.

У зв`язку з несплатою відповідачем безпідставно набутих грошових коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності з боку відповідача недобросовісності в отриманні спірної суми зайво сплачених грошових коштів.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Частина 1 статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено з позовної заяви, до відповідача у даній справі 30.03.2022 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.03.2022 №231). Під час проходження служби позивачем надмірно виплачено відповідачу грошове забезпечення за період з 26.03.2022 по 30.03.2022 в розмірі 7926 грн. 96 коп.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, з 31.03.2022 у відповідача виникло право у місячний строк на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на якому ґрунтуються вимоги даного позову щодо стягнення грошових коштів, а у позивача - тримісячний строк на пред`явлення даного позову щодо стягнення грошових коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що Головне управління Національної поліції в Харківській області подало позовну заяву через систему "Електронний суд". Так, зі змісту цієї позовної заяви встановлено, що остання сформована в системі "Електронний суд" 28.12.2022 та зареєстрована судом 29.12.2022 р.

Колегія суддів зазначає, що при обчисленні строку звернення до суду з даним позовом необхідно застосовувати приписи ч. 2 ст. 122 КАС України, за якими позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Наведене вище узгоджується правовою позицією Верховного Суду, викладену в постанові 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду із даним позовом та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, а суд першої інстанції не з`ясував обставину, щодо строку звернення до суду з даним позовом.

Посилання в позовній заяві на положення абз.1,2 ч.2 ст.122 та п.8 ч.4 ст.169 КАС України, а також висновків Верховного Суду щодо застосування цих процесуальних норм беззаперечно вбачається, що шестимісячний строк розпочинається з 30.03.2022 та закінчується 30.09.2022, а тому відповідно з 01.10.2022 розпочинається тримісячний строк, протягом якого позивач має право звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, і такий строк мав закінчиться тільки 31.12.2022, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку звернення до суду із даним позовом, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Щодо посилання в позовні заяві на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №826/14908/18, в якій наведено правові висновки щодо обрахунку строку звернення до суду з позовом, то колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі є відмінними від правовідносин, які виникли у справі № 826/14908/18, на відміну від цієї справи, були заявлені позовні вимоги про стягнення грошових коштів, які ґрунтуються на підставі рішення суб`єкта владних повноважень. При цьому, Верховний Суд в зазначені вище постанові не розглядав правовідносини щодо проходження або звільнення з публічної служби, на відміну від правовідносин у справі, що розглядається. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав, в розумінні ч.5 ст.242 КАС України, для врахування у даній справі висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду.

Частиною 3 ст.123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу (ч. 1 ст. 319 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом та не навів поважних причин, які перешкоджали реалізувати право на звернення до суду в межах визначеного процесуального строку, а тому позов необхідно залишити без розгляду.

Зазначені вище обставини не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позов без розгляду.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 240, 311, 315, 319, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 520/12575/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Головного управління Національної поліції в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко