Справа № 160/14123/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -
22.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
-зобов`язати відповідача Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області самостійно здійснити нарахування та виплату мені середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.06.2023 року по день поновлення мене на посаді;
- визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 07 червня 2023 року №1052к про притягнення до мене дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області від 09 червня 2023 року №373о/с «По особовому складу», яким реалізоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення мене зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- поновити мене на службі в званні майора поліції (номер жетона 0046750) заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції в Дніпропетровській області з 09 червня 2023 року;
- стягнути Головного управління національної поліції в Дніпропетровській на мою корить грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09 червня 2023 року по день фактичного поновлення на роботі, та судові витрати і витрати на правову допомогу адвоката;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з 30.04.1999до 06.11.2015 проходив службу в ОВС, з 07.11.2015 - в Національній поліції України, з 19.04.2021 - на посаді заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького РУП. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №373о/с від 09.06.2023 його звільнено з посади заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького РУП у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Позивач зазначає, що підставою для наказу про його звільнення послугував наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1052к від 07.06.2023 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП, який був виданий відповідно до висновків службового розслідування, проведеного дисциплінарною комісією ГУНП в Дніпропетровській області за відомостями, викладеними у доповідній записці УГІ ГУНП від 29.05.2023 № 50/1-493.Позивач наполягає, що накази відповідача № 1052к від 07.06.2023 в частині щодо нього та №373 о/с від 09.06.2023 є протиправними, оскільки в його діях відсутній склад дисциплінарного правопорушення, він не допускав порушень службової дисципліни, висновок службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є необ`єктивними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним, фактичним обставинам. Позивач зазначає, що він за час служби в поліції завжди добросовісно та професіонально відносився до виконання покладених на нього обов`язків. Неодноразово був нагороджений та заохочувався. Зміст Висновку в частині виявлених порушень повністю співпадає з доповідною запискою, що підтверджує, що службова перевірка фактично не проводилась. Висновок службового розслідування складений з численними порушенням Порядку проведення службових розслідувань у Національній полії України, затвердженого Наказом МВС України 07.11.2018 №893.За таких обставин, вид стягнення відносно нього був визначений без об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок. При цьому, наполягає, що засвідчення ним списання матеріалів ЄО до справи ВП вважає цілком правомірним, а дії працівників УГІ ГУНП щодо перереєстрації звернень громадян до ЄО ВП незаконними, оскільки такий порядок перереєстрації не передбачений законодавством України. Крім того, вважає, що висновки щодо ненадання грифу обмеженого доступу, щодо ведення Контрольно-наглядових справ та щодо порядку використання та зберігання транспортних засобів такими, що не відповідають дійсності. З огляду на викладені обставини, звинувачення в порушенні Закону України «Про Національну поліцію», вимог Дисциплінарного статуту, Присяги поліцейського, нормативно-правових актів та наказів керівництва законів та нормативних актів не є доведеним, жодного із перелічених у Висновку службового розслідування порушень ним допущено не було, що у сукупності свідчить про протиправність про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, незаконності звільнення та наявності підстав для поновлення на займаній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з виплатою моральної шкоди.
Позивачем у позові заявлено витребування у відповідача додаткових доказів та про виклик свідків, однак без обґрунтування, які обставини щодо предмету доказування ця особа може підтвердити або спростувати, у зв`язку із чим клопотання про виклик свідків залишено без задоволення.
Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача докази з їх документальним підтвердженням, що стали підставою для прийняття наказу, що оскаржується; засвідчену належним чином копію наказу про призначення позивача на посаду заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції в Дніпропетровській області; посадову інструкцію із зазначенням функціональних обов`язків заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції; засвідчену копію послужного списку позивача; довідку про обчислення середньої заробітної плати за два останні місяці перед звільненням позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
29.06.2023 адвокатом Амельчишиним О.В. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, однак без надання належним чином оформленого ордеру на представництво інтересів позивача в Дніпропетровському окружному адміністративному суді.
05.07.2023 відповідачем подано клопотання про видачу копії ухвали суду від 27.06.2023 та копії позовної заяви з додатками.
21.07.2023 відповідачем подано клопотання про надання додаткового часу для підготовки Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області відзиву на позовну заяву, а також витребуваних матеріалів.
25.07.2023 адвокатом Амельчишиним О.В. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак повторно без надання належним чином оформленого ордеру на представництво інтересів позивача в Дніпропетровському окружному адміністративному суді.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 продовжено Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області строк на подання відзиву на позовну заяву та витребуваних доказів у справі на 7 (сім) календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.
26.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає наступне. 09.06.2023 наказом ГУНП № 373 о/с заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 09.06.2023. Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним службової дисципліни, що встановлено матеріалами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП від 31.05.2023 № 1199, яке проводилось з метою повної і всебічної перевірки за відомостями вказаними у доповідній записці УГІ ГУНП від 29.05.2023 № 50/1-493. Відповідач зазначає, що у ВП №3 Криворізького РУП ГУНП виявлені встановлено 3 факти передчасного списання до справи ВП матеріалів ЄО з ознаками вчинення кримінального правопорушення та невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. При цьому, незважаючи на наявні у вказаних матеріалах ознаки вчинення кримінального правопорушення, заступник начальника ВП - начальник СКП ВП для майор поліції Р. Мальований заходів щодо їх повернення до СВ ВП внесення відповідних відомостей до ЄРДР не вжив. У подальшому вказані матеріали поліцейськими ВП було розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян» та висновками списано до справи, які затвердив майор поліції Р. Мальований. Також, встановлено факт передчасного списання до справи ВП матеріалу ЄО, без проведення будь-якої перевірки, який затвердив позивач. Також, під час службової перевірки особового складу сектору кримінальної поліції виявлені факти порушення вимог наказу НП України від 12.10.2018 №945. В усіх, без винятку, витягах з посадових інструкцій оперативних працівників закріплених за лініями роботи або з розкриття окремих видів кримінальних: правопорушень, не зазначено гриф обмеженого доступу, незважаючи на те, посадові інструкції з грифом «для службового користування». При перевірці справ контрольно-спостережного провадження (СКСП) було встановлено, що за вказаними справами робота не ведеться та керівництво СКП ВП не здійснює контроль за веденням справ та не здійснює їх перевірку. Також, СКСП ведуться в цілому у порушення п.22 розділу VIІнструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України», затвердженої наказом МВС України від 05.05.2016 №07. Крім того, з боку ОСОБА_1 встановлені порушення вимог Порядку, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757. Позивач був відповідальним за експлуатацію та технічний стан службового автотранспорту, закріпленого за СКП ВП. При цьому, було встановлено, що службові машини закріплені за сектором кримінальної поліції неукомплектовані відповідно до вимог ПДР України, записи до книги виїзду та повернення АМТ ВП не здійснювали, відповідний інструктаж перед виїздом на службовому автотранспорті не проходили. Крім того, було встановлено розбіжності фактичних показників одометра з показниками, які поліцейськими СКП ВП внесені до журналу виїзду та повернення АМТ ВП. Від надання пояснень позивач відмовився. З урахуванням викладеного, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що вказані вчинки дискредитують звання рядового і начальницького складу Національної поліції України, майор поліції ОСОБА_1 вчинив діяння, несумісне зі званням поліцейського, оскільки скоїв проступок, який суперечать покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, підривають довіру до них як до правоохоронців та носіїв влади, а також унеможливлюють подальше виконання ними обов`язків поліцейського. Відповідач зауважив, що до позивача неодноразово застосовувались дисциплінарні стягнення, в тому числі НДС. Кожен поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України, законів України, виконання вимог Дисциплінарного статуту, нормативних актів. Позивач, склавши Присягу, добровільно взяв на себе вказані зобов`язання і був обізнаний, що за порушення цих вимог його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності аж до звільнення зі служби. За таких обставин, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції ГУНП діяло в межах повноважень, у спосіб та у порядку, передбаченому чинним законодавством, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
До відзиву відповідачем долучено витребувані докази.
02.08.2023 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи ордеру серії АЕ №1214422 та листа відповідача №45.3/2-36аз від 26.07.2023, а також клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
02.08.2023 позивачем ознайомлено з матеріалами справи.
18.08.2023 представником позивача адвокатом Амельчишиним О.В. подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з доводами відповідача, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Вказаним відзивом відповідач підтвердив, що жодного належного та об`єктивного службового розслідування не проводилось. З відзиву вбачається, що висновок службового розслідування ґрунтується лише на одній службовій записці і жодна перевірка викладеним у ній обставинам на відповідність дійсним обставинам не проводилась. У висновку службового розслідування відсутні відомості про те, що виконавці, які безпосередньо проводили розгляд зазначених у висновку службового розслідування звернень громадян мали можливість поспілкуватися з авторами цих звернень, та яким чином позивач ОСОБА_1 також мав можливість перевірити наявність чи відсутність такої можливості. В свою чергу, відповідач не надав таких доказів. Щодо невнесення в ЄРДР представник звернув увагу на те, що згідно з матеріалів службового розслідування він на звернення вказаних у відзиві громадян відповідь про результати їх розгляду не надавав, по деяким не затверджував та не погоджував висновки за результатами перевірки заяв, а по деяким висновок за про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР ґрунтувався також на висновку начальника сектору дізнання ВП №3. Щодо начебто допущених порушень 5 Розділу І Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757, зазначив, що в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які докази перелічених у висновку службового розслідування порушень. Крім того, твердження відповідача про те, що позивач не виправився вважає надуманим та таким, що не заслуговує на увагу. Терміни дії накладених на нього дисциплінарних стягнень сплили, окрім зауваження, застосованого наказом №1159 від 06.06.2022. А відтак, згідно з матеріалів службового розслідування у позивача на момент його звільнення були відсутні діючі більш суворі дисциплінарні стягнення.
21.08.2023 представником позивача подано клопотання про виправлення описок у відповіді на відзив.
Відповідач своїм правом на подання заперечень не скористався.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.04.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 - склав присягу працівника Національної поліції України та продовжив службу в Національній поліції України; з 19.04.2021 заступником начальника відділення поліції начальником сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, має спеціальне звання «майор поліції» (згідно із послужним списком, а.с.98-121 т.2).
12.05.2023, 15.05.2023 та 16.05.2023 поліцейськими УГІ ГУНП на підставі наказу Головного управління від 12.01.2022 №55, а також на виконання завдань, визначених у протоколі наради керівництва ДГІ НП України від 15.03.2023 №6, спільно з поліцейськими Дніпропетровського управління внутрішньої безпеки ДВБ НП України проведено заходи щодо перевірки організації службової діяльності у Криворізькому РУП ГУНП та відділеннях поліції №1 (Довгинцівський), №2 (Металургійний), №3 (Покровський), №4 (Саксаганський) цього ж районного управління поліції, в результаті яких встановлено, що керівництвом та окремими поліцейськими відповідних підрозділів кримінальної поліції належна увага вказаному напрямку службової діяльності не приділялась, унаслідок чого мають місце недоліки та порушення, які вказані доповідній записці від 29.05.2023 №50/1-493 «Про результати проведених заходів підтримки і контролю у Криворізькому РУП ГУНП та підпорядкованих йому ВП №1-4» (а.с.158-162 т.1).
31.05.2023 начальником управління Головного інспекції ГУНП в Дніпропетровській області О.Таран рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області А.Щадило за відомостями у доповідній записці від 29.05.2023 №50/1-493 ініційовано проведення службового розслідування (а.с.95 т.1).
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1199 від 31.05.2023 «Про організацію проведення службового розслідування» (а.с.105 т.1) призначено службове розслідування за відомостями, викладеними у доповідній записці УГІ ГУНП від 29.05.2023 № 50/1-493 «Про результати проведених заходів підтримки і контролю у Криворізькому РУП ГУНП та відділеннях поліції №№ 1, 2, 3, 4 цього ж районного управління поліції».
02.06.2023 в рамках службового розслідування майор поліції ОСОБА_1 відмовився від давання пояснень, посилаючись на ст.63 Конституції України (а.с.170 т. 1).
07.06.2023 затверджено Висновок за результатами службового розслідування за відомостями, викладеними у доповідній записці УГІ ГУНП від 29.05.2023 № 50/1-493 «Про результати проведених заходів підтримки і контролю у Криворізькому РУП ГУНП та відділеннях поліції № № 1, 2, 3, 4 цього ж районного управління поліції» (а.с. 76-87 т.1).
Відповідно до Висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Дніпропетровській області 07.06.2023, члени дисциплінарної комісії дійшли, що факти порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Криворізького РУП ГУНП, що призвели до виявлених порушень, вказаних у доповідній записці УГІ ГУНП від 29.05.2023 № 50/1-493 «Про результати проведених заходів підтримки і контролю у Криворізькому РУП ГУНП та відділеннях поліції №№ 1, 2, 3, 4 цього ж районного управління поліції», вважати такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, а в діях окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП дисциплінарні проступки вважати встановленими (п.1 Висновку), та пропонують (п.7 Висновку) за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1 статті 15, абзацу 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян», пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 11 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пункту 5 розділу І Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757, підпункту 2 пункту 1 наказу НП України від 12.10.2018 № 945, абзацу 1 розділу «завдання та обов`язки» посадової інструкції № 45.3/2-215дск, Присяги поліцейського, що виразилось у не вжитті заходів щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань під час розгляду заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо вчинення кримінальних правопорушень та затвердженні висновків про списання до справи матеріалів за вказаними заявами, не проведенні об`єктивної та повної перевірки за заявами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не здійсненні контролю за веденням дорожньої документації та порядком використання службових транспортних засобів, закріплених за сектором кримінальної поліції, не здійсненні контролю за веденням справ контрольно-спостережного провадження, не забезпеченні приведення грифів обмеження доступу витягів з посадових інструкцій оперативних працівників у відповідність до вимог нормативних актів, тобто скоєнні в умовах воєнного стану проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, застосувати до заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції ГУНП майора поліції ОСОБА_1 (0046750) дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
З матеріалів Висновку службового розслідування від 07.06.2023 встановлено наступне.
«У ВП №3 Криворізького РУП ГУНП 16.05.2023, під час проведених заходів встановлено 3 факти передчасного списання до справи ВП матеріалів ЄО з ознаками вчинення кримінального правопорушення та невнесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Так, 22.02.2023 до ЄО ВП за № 3605 зареєстровано заяву ОСОБА_8 щодо невідомої особи, яка здійснила крадіжку з банківського рахунку, що належить її батьку ОСОБА_9 , грошових коштів у розмірі 7286 гривень.
Незважаючи на наявні у вказаних матеріалах ознаки вчинення кримінального правопорушення, заступник начальника ВП - начальник СКП ВП для майор поліції Р.Мальований заходів щодо їх повернення до СВ ВП внесення відповідних відомостей до ЄРДР не вжив.
У подальшому вказані матеріали поліцейськими ВП було розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян» та висновками списано до справи, які затвердив майор поліції Р.Мальований.
Встановлено факт передчасного списання до справи ВП матеріалу ЄО, без проведення будь-якої перевірки.
Так, 12.02.2023 до відділення поліції № 3 надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , про те, що біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_1 знаходяться наркозалежні особи у кількості 10 чоловіків, які ймовірно розповсюджують наркотики (ЄО ВП № 3 від 12.02.2023 № 2907).
У подальшому, поліцейськими СКП ВП без проведення належної перевірки вказаного факту матеріал було висновком списано до справи ВП, який затвердив заступник начальника ВП - начальник СКП ВП майор поліції Р.Мальований.
Аналогічно, без належної перевірки висновками списані до справи ВП, які затвердив заступник начальника ВП - начальник СКП ВП майор поліції Р.Мальований, матеріали за заявами ОСОБА_13 та ОСОБА_7 (ЄО ВП від 17.02.2023 №3251 та від 03.03.2023 №4239 відповідно).
Ужитими поліцейськими УГІ ГУНП заходами, матеріали перереєстровано до ЄО ВП за № 8999, 9000 та 9001 і за ними організовано проведення відповідної перевірки.
Під час перевірки службової діяльності особового складу СКП ВП виявлені факти порушення вимог наказу НП України від 12.10.2018 №945 «Про затвердження переліку відомостей, що становлять інформацію в системі Національної поліції України».
В усіх, без винятку, витягах з посадових інструкцій оперативних працівників закріплених за лініями роботи або з розкриття окремих видів кримінальних правопорушень, не зазначено гриф обмеженого доступу, незважаючи на те, посадові інструкції з грифом «для службового користування». При порівнянні самих інструкцій з витягами встановлено, що вони ідентичні.
Крім цього порушення виявленні при перевірці справ СКСП № 95-2016 від 16.09.2016, № 98-2016 від 16.09.2016, № 102-2016 від 16.09.2016, № 103-2016 від 16.09.2016, № 101-2016 від 16.09.2016, № 105-2016 від 31.10.2016, № 100-2016 від 16.09.2016, № 96-2016 від 16.09.2016, №99-2016 від 16.09.2016, №9-2020 від 24.01.2020, №2-2022 від 14.01.2022, №6-2022 від 14.01.2022, №5-2022 від 14.01.2022, №1-2022 від 14.01.2022, № 4-2022 від 14.01.2022, а саме за вказаними справами робота не ведеться та керівництво СКП ВП не здійснює контроль за веденням справ та не здійснює їх перевірку.
Слід зазначити, що вказаним СКСП в цілому не надано гриф обмеженого доступу.
Також, СКСП ведуться у порушення вимог п. 22 розділу VI «Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України», затвердженої Наказом МВС України від 05.05.2016 № 07.
Крім того, виявленні порушення при перевірці контрольно-наглядової справи (далі - КНС) №28 від 12.04.2023, №72 від 08.12.2023, №58 від 07.10.2022 щодо контролю за особою, яка перебуває під домашнім арештом, а саме роботи за КНС не ведуться, вказані справи заведені не належним чином, відсутні рапорти перевірки осіб та доручення щодо заведення таких справ.
Встановлені порушення вимог порядку, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757.
Так, відповідно до наказів ВП «Про призначення складу конвойного наряду» від 04.01.2023 № 1к, від 04.01.2023 № 2к, від 12.01.2023 № 4к, від 13.01.2023 № 5к, від 18.01.2023 №6к, від 18.01.2023 № 7к, від 20.01.2023 №13к, від 23.01.2023 № 14к, від 06.02.2023 № 24к, від 07.02.2023 № 26к, від 10.02.2023 № 29к, від 10.02.2023 № 30к, від 25.02.2023 № 49к, від 27.02.2023 № 50к, від 28.02.2023 №51к, від 06.03.2023 № 55к, поліцейські сектору кримінальної поліції ВП здійснювали конвоювання взятих під варту осіб на службових автомобілях, що закріплені за СКП ВП, при цьому записи до книги виїзду та повернення АМТ ВП (інв. № 786 від 08.07.2021) не здійснювали, відповідний інструктаж перед виїздом на службовому автотранспорті не проходили, що підтверджується журналом обліку інструктажів ВП (інв. № 899 від 24.02.2023).
Крім цього, службові автомобілі закріплені за сектором кримінальної поліції ВП не укомплектовані відповідно до вимог ПДР України, а саме:
-«ВАЗ-2106» н.з. НОМЕР_5 , не укомплектований буксирувальним тросом, світловідбиваючим жилетом та копією технічного паспорту, вказаний автомобіль знаходився у брудному стані, в багажному відділенні якого знаходилося сміття та пусті пляшки від напоїв;
-«Dacia Logan» н.з. НОМЕР_6 , не укомплектований буксирувальним тросом, світловідбиваючим жилетом та копією технічного паспорту, вказаний автомобіль знаходився у брудному стані;
-«ВАЗ-2107» н.з. НОМЕР_7 , не укомплектований знаком аварійної зупинки, світловідбиваючим жилетом та копією технічного паспорту, у салоні вказаного автомобіля вогнегасник повністю покритий іржею, у багажному відділенні знаходилось сміття, пуста пляшка від напоїв, у пластиковому контейнері знаходилась їжа вкрита пліснявою.
Опитаний під час службового розслідування начальник сектору кримінальної поліції відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції ГУНП майор поліції ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, посилаючись на ст. 63 Конституції України».
З урахуванням викладеного, дисциплінарна комісія вважає, що вказані вчинки дискредитують звання поліцейського, майор поліції ОСОБА_1 вчинив діяння, несумісне зі званням поліцейського, оскільки скоїв проступки, які суперечать покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, підривають довіру до нього як до правоохоронця та носія влади, а також унеможливлюють подальше виконання ним обов`язків поліцейського.
07.06.2023 Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області прийнято наказ №1052к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП» (а.с. 19-22, 68-75 т.1).
Згідно з пунктом 5 наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 07.06.2023 №1052к за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1 статті 15, абзацу 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян», пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 11 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пункту 5 розділу І Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757, підпункту 2 пункту 1 наказу НП України від 12.10.2018 № 945, абзацу 1 розділу «завдання та обов`язки» посадової інструкції № 45.3/2-215дск, Присяги поліцейського, що виразилось у не вжитті заходів щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань під час розгляду заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо вчинення кримінальних правопорушень та затвердженні висновків про списання до справи матеріалів за вказаними заявами, не проведенні об`єктивної та повної перевірки за заявами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не здійснення контролю за веденням дорожньої документації та порядком використання службових транспортних засобів, закріплених за сектором кримінальної поліції, не здійснення контролю за веденням справ контрольно-спостережного провадження, не забезпеченні приведення грифів обмеження доступу витягів з посадових інструкцій оперативних працівників у відповідність до вимог нормативних актів, тобто скоєнні в умовах воєнного стану проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, до заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції ГУНП майора поліції ОСОБА_1 (0046750) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Відповідно до власноручного підпису (а.с.71 т.1) позивач ознайомлений з наказом від 07.06.2023 №1052к 14.06.2023.
09.06.2023 Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області прийнято наказ №373о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0046750) заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції з 09.06.2023 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Підстава: наказ ГУНП від 07.06.2023 №1052к (а.с. 18, 100 т.1).
З вказаним наказом №373о/с від 09.06.2023 позивач ознайомлений 14.06.2023, що підтверджується його власноручним підписом (а.с.67 т.1).
Не погодившись зі звільненням зі служби та прийнятими наказами, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII в редакції на час спірних правовідносин).
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;3) протидії злочинності;4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (стаття 2 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини першої, четвертої статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
За змістом частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За змістом частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
З метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила №1179).
Відповідно до пункту 1, пункту 2 розділу І Правил № 1179 ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
Пунктом 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
За змістом пункту 1 розділу V Правил № 1179 керівник органу (підрозділу) поліції зобов`язаний запобігати проявам неетичної поведінки своїх підлеглих поліцейських шляхом організації роботи з розвитку професійної етики, у тому числі через проведення навчань, інформаційно-роз`яснювальної роботи.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу V Правил № 1179 керівник органу (підрозділу) поліції повинен: бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими Правилами, а також вимагати їх дотримання від підлеглих; відповідати за віддані (видані) розпорядження (доручення) і накази, наслідки їх реалізації, відповідність їх законодавству України; об`єктивно оцінювати виконання службових обов`язків підлеглими, а в разі порушення норм законодавства України або недотримання вимог цих Правил - ініціювати притягнення їх до відповідальності згідно із законодавством України.
Керівник органу (підрозділу) поліції не має права перекладати свою відповідальність на підлеглих.
У разі вчинення протиправних діянь, згідно з частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону №580-VIII).
Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, в редакції на час спірних відносин).
Згідно з преамбулою до Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина друга статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
Поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України. Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом (частина четверта, п`ята цієї статті Статуту).
Відповідно до частини шостої статті 1 Дисциплінарного статуту під час виконання службових обов`язків поліцейський має право:
Під час виконання службових обов`язків поліцейський має право: 1) на повагу до своєї особистості, коректне ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; 2) вимагати письмового оформлення обсягу посадових (функціональних) обов`язків за відповідною посадою та створення умов, необхідних для їх виконання; 3) приймати у межах, визначених посадовими (функціональними) обов`язками, рішення або брати участь у їх підготовці; 4) на доступ до службової інформації, необхідної для виконання обов`язків за посадою; 7) ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення; 8) робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 9) на неупереджений розгляд скарг, поданих на його рішення, дії чи бездіяльність, а також на неупереджений розгляд поданих ним скарг, у тому числі на рішення, дії чи бездіяльність його керівників; 10) на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час проведення службових розслідувань.
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини третьої, п`ятої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частини перша, друга статті 13 Статуту).
Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, воєнний стан в країні неодноразово продовжувався та на час спірних правовідносин, розгляду справи не припинений та не скасований.
Розділом V Дисциплінарного статуту унормовано особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.
Відповідно до частини першої, другої статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення (частина перша статті 27 Статуту).
Частинами третьою, п`ятою та шостою статті 26 цього Статуту унормовано, що службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях. За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування.
З метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок №893, в редакції на час спірних відносин).
За змістом пункту 1 розділу І Порядку №893 цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до положень розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування є підсумковим документом службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.
Відповідно до частини першої статті 29 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції (частина друга статті 29 Статуту).
За змістом статті 31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право подати рапорт про перегляд застосованого до нього дисциплінарного стягнення або його скасування протягом трьох днів з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду.
Отже, протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до поліцейського, винного в його учиненні, застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення зі служби в поліції.
На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
З системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що єдиною підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, зокрема, у вигляді звільнення зі служби у поліції, є відповідний наказ начальника, прийнятий на підставі висновку службового розслідування, яке проводиться з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №373 о/с від 09.06.2023 про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» прийнятий у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.06.2023 №1052к, прийнятого за наслідками проведеного службового розслідування, оформленого висновком від 07.06.2023 та затвердженого начальником ГУНП в Дніпропетровській області 07.06.2023.
За вказаним висновком під час службового розслідування були встановлені обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що полягає у порушенні службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1 статті 15, абзацу 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян», пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 11 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пункту 5 розділу І Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757, підпункту 2 пункту 1 наказу НП України від 12.10.2018 № 945, абзацу 1 розділу «завдання та обов`язки» посадової інструкції № 45.3/2-215дск та Присяги поліцейського.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, склад якого включає суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт і об`єктивну сторону.
Саме з метою з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, проводиться службове розслідування, яке полягає у перш за все у зборі, перевірки та оцінці матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського та яке має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (яких) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього, відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень, вид і розмір заподіяної шкоди, причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
При цьому, дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає виключно у разі вчинення безпосередньо ним дисциплінарного проступку, тобто у разі невиконання чи неналежного виконання саме ним службової дисципліни, і такі обставини щодо вчинення цією особою дисциплінарного проступку, встановлюються у ході службового розслідування щодо особи порушника.
Однак, досліджені судом матеріали службового розслідування, висновки якого полягли в основу оскаржуваного наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, не свідчать про доведеність відповідачем вини останнього у вчиненні дисциплінарного проступку, несумісного зі званням поліцейського, що підриває довіру до нього як до правоохоронця та носія влади, а також унеможливлює подальше виконання ним обов`язків поліцейського.
У Висновку службового розслідування від 07.09.2023 в порушення положень пункту 4 розділу VI Порядку №893 не в повній мірі відображені відомості щодо обставин вчинення майором поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, його наслідки (тяжкість), що настали у зв`язку з цим; відсутні відомості, що характеризують особу позивача, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; відсутні у висновку і пояснення безпосереднього керівника позивача щодо обставин справи, а також пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи.
За таких обставин, службове розслідування не можна вважати таким, що проведено при повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Зазначене є порушенням з боку відповідача Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.
Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зокрема, має перевірити чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При цьому, даючи юридичну оцінку правильності застосування дисциплінарного стягнення, суд має виходити з характеру дисциплінарного проступку, обставин, за яких його вчинено, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
За змістом висновку службового розслідування щодо позивача встановлено, він: не вжив заходів щодо повернення до СВ ВП для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а затвердив висновок про списання до справи ВП, незважаючи на наявність в матеріалах (за заявами до ЄО ВП за №3605, №3408 та №3638) ознак вчинення кримінального правопорушення; затвердив висновки, по яким встановлено факт передчасного списання до справи ВП матеріалів ЄО (№2907, №3251 та №4239); під час перевірки службової діяльності особового складу СКП ВП виявлені факти порушення вимог наказу НП України від 12.10.2018 №945; не здійснював контроль за веденням справ контрольно-спостережного провадження (СКСП) та їх перевірку; СКСП ведуться у порушення вимог п. 22 розділу VI «Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України», затвердженої Наказом МВС України від 05.05.2016 № 07; та будучи відповідальним за експлуатацію та технічний стан службового автотранспорту відповідно до наказу начальника ГУНП у Дніпропетровській області від 31.01.2023 №293, не здійснював контроль за веденням книги виїзду та повернення АМТ ВП та журналу обліку інструктажів, службові автомобілі закріплені за сектором кримінальної поліції ВП не укомплектовані відповідно до вимог ПДР України, встановлені розбіжності фактичних показників одометра з показниками, які поліцейськими СКП ВП були внесені до журналу виїзду та повернення АМТ ВП; службовий бокс перебуває у незадовільному стані, не прибрано, картонні коробки та автомобільні шини розкидані в хаотичному порядку, в боксі знаходяться каністри та бочки з паливом.
Разом з цим, належних доказів висновкам про те, що «в усіх, без винятку, витягах з посадових інструкцій оперативних працівників закріплених за лініями роботи або з розкриття окремих видів кримінальних правопорушень, не зазначено гриф обмеженого доступу», відповідачем не надано, матеріали справи не містять.
Твердження у висновку службового розслідування про те, що СКСП ведуться у порушення вимог п. 22 розділу VI «Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України», затвердженої Наказом МВС України від 05.05.2016 № 07, необґрунтоване, оскільки не конкретизоване, в чому полягає порушення, по яким справам та ким порушено, що ставить під сумнів, що такі справи були предметом перевірки.
Відповідно до наданої суду копії наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 31.01.2023 №293 «Про закріплення працівників Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за службовими транспортними засобами та призначення відповідальних за автотранспортну діяльність» у ВП №3 КРУП відповідальний за експлуатацію за технічний стан заступник начальника ВП з превентивної діяльності №3 КРУП капітан поліції Полохало В.Г. (а.с.21-24 т.2), а відтак, висновки службового розслідування в цій частині не відповідають фактичним обставинам, зворотнього відповідачем не доведено.
Долучені відповідачем до матеріалів справи копії Книги виїзду та повернення АМТ №943 н/т від 01.01.2023 та Журналу №944 н/т від 01.01.2023 не можуть бути враховані судом в якості доказу неналежного ведення книги виїзду та повернення АМТ ВП та журналу обліку інструктажів, оскільки вони стосуються Відділення поліції №2.
Доказів зафіксованих «фактичних» показників однометрів, вказаних у висновку службового розслідування, також не надано відповідачем.
Отже, належних доказів не здійснення позивачем контролю за веденням дорожньої документації та порядком використання службових транспортних засобів відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Поряд з цим, заперечення позивача про те, що не по всім матеріалам він затверджував та погоджував висновки за результатами перевірки заяв, а висновки про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР ґрунтувався також на висновку начальника сектору дізнання ВП №3, а тому вина його не доведена та він не має нести дисциплінарної відповідальності, не враховуються судом.
З матеріалів справи вбачається, що згідно із Висновком по матеріалу ЄО від 22.02.2023 №3605 він складений о/у СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кузнєцовим О.Д., та погоджений з заступником начальника СКП ВП №3 ГУНП в Дніпропетровській області О.Янчуком та затверджений т.в.о.начальника ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Р.Мальованим (а.с.5 т.2).
Згідно із Висновком по матеріалу ЄО від 20.02.2023 №3408 він складений о/у СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кузнєцовим О.Д., погоджений з заступником начальника СКП ВП №3 ГУНП в Дніпропетровській області О.Янчуком та затверджений т.в.о.начальника ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Р.Мальованим (а.с.224-225 т.1).
Згідно із Висновком про закінчення перевірки по матеріалу ЄО від 22.02.2023 №3638 він складений о/у ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Белинським В.О., погоджений з заступником начальника СКП ВП №3 ГУНП в Дніпропетровській області О.Янчуком та затверджений т.в.о.начальника ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Р.Мальованим (а.с.234 т.1).
Згідно із Висновком про закінчення перевірки по матеріалу ЄО від 12.02.2023 №2907 він складений о/у СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кириченком М.Р. та затверджений т.в.о.начальника ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Р.Мальованим (а.с.15 т.2).
Згідно із Висновком про закінчення перевірки по матеріалу ЄО від 03.03.2023 №4239 він складений дільничним офіцером поліції ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Паскал Д.В., погоджений з заступником начальника СП ВП №3 ГУНП в Дніпропетровській області М.Федоровим та затверджений т.в.о.начальника ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Р.Мальованим (а.с.18 т.2).
Отже, по всім матеріалам, які були предметом службового розслідування та вказані у висновку в частині щодо позивача, є його особиста відмітка про затвердження. Ужитими заходами УГІ за вказаними зверненнями матеріали перереєстровано до ЄО ВП.
Суд зазначає, що службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. При цьому, керівник органу (підрозділу) поліції повинен бути прикладом дотримання законодавства України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, а також вимагати їх дотримання від підлеглих, а також відповідати за віддані (видані) розпорядження (доручення) і накази, наслідки їх реалізації, та не має права перекладати свою відповідальність на підлеглих.
Позивач, приступивши до виконання обов`язків заступника начальника ВП №3 Криворізького РУП, у спірних правовідносинах був зобов`язаний не лише особисто дотримуватися та неухильно виконувати вимоги законодавства та контролювати їх виконання та дотримання у професійній діяльності підлеглими.
Поряд з цим, на переконання суду, встановлення фактів не вжиття заходів щодо повернення матеріалів до СВ ВП для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та затвердження висновків про списання матеріалів ЄО до справи ВП (по заявам № 3605, №3408 та №3638, а також №2907, №3251 та №4239) не доводить вчинення позивачем діяння, несумісного зі званням поліцейського, а відтак не є самостійною підставою для висновку про вчинення поліцейським дій, що дискредитують орган поліції та подальшу несумісність із проходженням служби.
Наведені обставини засвідчують неповноту проведеної щодо позивача службової перевірки, без об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок.
Матеріалами службового розслідування не доведено наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, про який йдеться у висновку службового розслідування, не було визначено, які саме дії (бездіяльність) позивача призвели до негативних наслідків (їх тяжкість), не доведено і фактів порушення позивачем Присяги поліцейського.
Констатуючи про вчинення позивачем дисциплінарного проступку відповідачем конкретно не зазначено та не доведено відповідними доказами, які саме дії позивача кваліфіковано відповідачем як такі, що дискредитують звання працівника поліції та підривають довіру до органів Національної поліції України.
Крім того, суд звертає увагу, що до позивача було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, без співставлення тяжкості допущених позивачем порушень службової дисципліни, без врахування даних, що його характеризують, та вважає, що такий вид стягнення не є співмірним.
Поряд з цим, за службовою характеристикою, наданої начальником ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 16.05.2023, позивач за час служби на займаній посаді заступника начальника ВП начальника сектору кримінальної поліції ВП №3 Криворізького РУП зарекомендував себе з позитивного боку, має високий практичний досвід роботи, до виконання службових обов`язків ставиться принципово та відповідально.
З огляду на викладені обставини у сукупності з наданими сторонами доказами, звільнення позивача зі служби в поліції у спірних правовідносинах відбулось не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, тому наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.06.2023 №1052к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП» в частині щодо застосування до майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.06.2023 №373 о/с прийнято з метою реалізації наказу від 07.06.2023 №1052к, він також підлягає скасуванню як протиправний.
Щодо вимог позивача про поновлення на попередній посаді, суд зазначає наступне.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Законом України «Про Національну поліцію»№580-VII не визначено процедури поновлення протиправно звільненого поліцейського на посаді, відповідно, застосуванню підлягають норми трудового законодавства.
За приписами частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (наказу про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.
Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення поліцейського і, як наслідок, поновлення його на службі, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.
Відповідно до положень статті 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.
Таким чином, працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.
Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, днем звільнення вважається останній день роботи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на службі незаконно звільненого поліцейського повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.
Враховуючи, що день звільнення вважається останнім днем служби, позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції в Дніпропетровській області днем, наступним за днем звільнення, тобто з 10.06.2023, а не з 09.06.2023, як просить позивач.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є бланкетною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акту для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
Згідно пунктом 9 Розділу 1 Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відповідно до абзацу 1 пункту 6 Розділу III Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Зі змісту Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку № 260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 815/6557/16, від 09 квітня 2020 року у справі № 540/426/19, від 26 квітня 2019 року і у справі №815/1829/17.
При цьому, розрахунок середньоденної заробітної плати повинен здійснюватися відповідно до Порядку №100 з урахуванням положень Порядку №260 в частині застосування при такому розрахунку саме календарних днів відповідного місяця.
Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з наданої суду довідки ГУНП в Дніпропетровської області від 11.07.2023 №2044 (а.с.122 т.2) грошове забезпечення позивача станом на день звільнення складало:
- посадовий оклад: квітень 2023 року 3000,00 грн., травень 2023 року -3000,00 грн.;
- оклад за спеціальним званням: квітень 2023 року 2000,00 грн., травень 2023 року - 2000,00 грн.;
- надбавка за стаж служби в поліції: квітень 2023 року 2500,00 грн., травень 2023 року 2500 грн.;
- надбавка за специфічні умови проходження служби: квітень 2023 року 4500,00 грн., травень 2023 року 4500,00 грн.;
- надбавка за роботу в умовах режимних обмежень: квітень 2023 року 450,00 грн., травень 2023 року 450,00 грн.;
Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 101 день та обраховується, починаючи з першого дня після звільнення - з 10.06.2023 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 18.09.2023.
Враховуючи викладене, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь з відповідача, становить 124247,17грн. (1230,17грн. х 101).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 лютого 2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Отже, стягненню підлягає сума середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно із пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.
За змістом частини 1 статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Водночас, позивачем жодним чином не обґрунтовано вимоги про стягнення моральної шкоди, не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між протиправним діями (бездіяльністю) відповідача у спірних правовідносинах, та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).
При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги №б/н від 14.06.2023, квитанцію до платіжної інструкції №N0LEX5503M від 14.06.2023 на суму 6000,00грн., ордер серії АЕ №1214422 від 31.07.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1278 від 20.05.2004.
Так, за умовами договору про надання правової допомоги д №б/н від 14.06.2023, укладеного між адвокатом Амельчишиним О.В. (далі виконавець) та Мальованим Р.А. (далі - клієнт), клієнт надає виконавцю повноваження захисника, представника в інтересах заявника, позивача (відповідача), третьої особи ОСОБА_1 з усіма правами без обмежень.
Відповідно до п.1.1 Договору клієнт зобов`язується сплатити авансом виконавцю за надану правову допомогу (представництво інтересів) кошти за обумовлену п.п.1.1.2 1.1.4. договору участь виконавця:
-в судовому засіданні в суді першої інстанції - 3000,00грн. за кожне судове засідання;
-за фактом виконаної роботи 6000,00грн. за складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів.
Згідно із квитанцією до платіжної інструкції №N0LEX5503M від 14.06.2023 позивачем сплачено ОСОБА_14 6000,00грн
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом враховано, що справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У судових засіданнях адвокат участі не брав.
Позовна заява підписана особисто позивачем, долучені до позовної заяви документи засвідчені особисто позивачем, що ставить під сумнів звернення позивача до адвоката за допомогою у складанні цього позову.
Переліку наданих позивачу адвокатом послуг безпосередньо пов`язаною з розглядом цієї справи в суді не надано.
З наданої платіжної квитанції не вбачається відомостей, чого саме стосувалась оплата.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.
Однак, таких документів позивачем також не надано.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що заявлені до відшкодування витрати є фактичними, а їх розмір обґрунтованим, тому у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.06.2023 №1052к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП» в частині щодо застосування до майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.06.2023 № 373о/с.
Поновити ОСОБА_1 посаді заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 10.06.2023.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.06.2023 у сумі 124247,17грн. (сто двадцять чотири тисячі двісті сорок сім гривень 17 копійок) із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
У задоволені клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова