Справа № 302/1098/22
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1098/22
Провадження № 2-а/302/1/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2023 смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Міжгір`я справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області (адреса місцезнаходження: смт.Міжгір`я вул.Возз`єднання, буд.1 Хустського району Закарпатської області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (адреса місцезнаходження: м.Ужгород вул.Ференца Ракоці, буд.13) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

04.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та у пред`явленому позові просить визнати дії відповідача протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №308600 від 28.09.2022 року та закрити справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 28.09.2022 року інспектором поліції ВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Вовилка М.В. складено щодо нього, ОСОБА_1 , постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №308600 та відповідно до якої він визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та щодо нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вважає дії відповідача щодо винесення вказаної постанови протиправними, зазначені в постанові обставини заперечує та вказує, що 30.07.2022 року біля 09 год. 16 хв. він не керував мотоциклом марки Geon в смт.Міжгір`я по вул.Возз`єднання, та його не зупиняли працівники поліції, в його власності мотоцикла марки Geon немає. Та відповідно, він не вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, винесена відносно нього інспектором ОСОБА_2 постанова є безпідставною.

Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що він працює на посаді старшого слідчого СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області та 28.09.2022 року, перебуваючи на робочому місці в службовому кабінеті ВП №2 біля 08-20 год. до нього зайшли інспектори поліції ВП №2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Вовилка М.В. та ОСОБА_3 , які пред`явили для ознайомлення завчасно заповнену Постанову, в отриманні якої попросили розписатися. Після ознайомлення із її змістом, в п.7 цієї Постанови він зафіксував свою незгоду з інкримінованими йому правопорушеннями, після чого розписався в її отриманні. Всі вказані обставини були зафіксовані ним на відеозаписі, копію якого додає до позову.

Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в дійсності він не вчиняв дій, зазначених в описовій частині Постанови, і відповідно в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено жодних доказів, на яких грунтується висновок інспектора ОСОБА_2 про скоєння ним вищевказаних адміністративних правопорушень. Також інспектором неправильно сформульовано суть адміністративних правопорушень, та неправильно кваліфіковано встановлені ним обставини, адже керування транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, є порушенням вимог п.2.9 ПДР, відповідальність за яке передбачено ч.6 ст.121 КУпАП. Натомість керування транспортним засобом без мотошолома є порушенням вимог підп. «г» пункту 2.3 ПДР.

Також в оскаржувані постанові зазначено, що він є власником мотоцикла Geon, при цьому в змісті Постанови не зазначено будь-яких ідентифікуючих ознак даного транспортного засобу, зокрема, VIN-коду, моделі, об`єм двигуна, кольору, тощо. Та яким чином, без фіксації VIN-коду мотоцикла Geon, інспектор Вовилка М.В. встановив відсутність його реєстрації у сервісному центрі МВС, на якій підставі інспектор дійшов висновку про те, що він є власником саме мотоцикла Geon, зі змісту постанови, незрозуміло. З даних його електронного кабінету водія вбачається, що у нього у власності мотоциклу марки Geon немає. Та позивач вважає, що без зазначення на Постанові VIN-коду мотоцикла неможливо встановити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, адже водій може керувати конкретно визначеним транспортним засобом і виключно по VIN-коду можливо достеменно встановити чи зареєстрований такий транспортний засіб в Україні в установленому порядку та хто є власником такого транспортного засобу.

Також в оскаржуваній постанові інспектором зазначено, що мотоцикл своєчасно не був зареєстрований у сервісному центрі, проте в змісті постанови відсутня інформація про дату, коли він, ОСОБА_1 , на думку інспектора, придбав (отримав) чи митно оформив мотоцикл Geon. Отже, інспектор Вовилка М.В. не встановив вказану суттєву обставину, що унеможливлювало перевірку дотримання строку, визначеного пунктом 30.1 ПДР. Окрім того, на даний час в Україні введено воєнний стан, а тому відлік строку реєстрації транспортних засобів взагалі призупинено.

Крім того, позивач вкаує у позові, що розгляд справи про адміністративні правопорушення був проведений інспектором Вовилка М.В. всупереч вимог ст.268 КУпАП та розділу III Інструкції, зокрема, а саме постанова була винесена не на місці вчинення адміністративного правопорушення і не в день його вчинення. Та всупереч вимог пунктів 4, 5 розділу III Інструкції інспектор Вовилка М.В. не забезпечив йому можливість скористатися правами, визначеними у статті 268 КУпАП. При цьому, ним було заявлено письмове клопотання про надання йому можливості ознайомитися з матеріали справи з метою підготовки належних пояснень по суті інкримінованих правопорушень, а також забезпечення реалізації права скористатися юридичною допомогою адвоката. Однак дане клопотання інспектором Вовилка М.В. було проігнороване та не вжито дій щодо надання йому можливості реалізувати право на отримання правової допомоги.

Та оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, тому позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу відповідного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом, в якому просить: визнати дії відповідача протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №308600 від 28.09.2022 року та закрити справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.10.2022 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Даною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області та зобов`язано відповідача ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області надати матеріали, на підставі яких інспектором Вавилка М.В. винесена оскаржувана постанова.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень, які є в матеріалах справи, проте до суду подано позивачем заяву, в якій викладено прохання розглянути справу без його участі, пред`явлений до суду позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області повторно не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень, які є в матеріалах справи, проте до суду подано заяву, в якій представник відповідача провести розгляд справи за їх відсутністю, проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог заперечують, просять у задоволенні позову відмовити за підставами, викладеними у відзиві співвідповідача ГУНП в Закарпатській області (а.с.26,71).

В судове засідання представник співвідповідача ГУНП в Закарпатській області повторно не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, проте до суду подано відзив на позов ОСОБА_1 та у відзиві співвідповідач зазначає, що з оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом без державного номерного знаку, який не зареєстрований в уповноваженому органі МВС, та був без мотошолома, а відтак, порушив приписи ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.ч. 5,6 ст. 126 КУпАП. Та вважають, що інспектором ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Вовилка Михайлом Васильовичем було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії БАВ № 308600 від 28.09.2022 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч.5,6 ст. 121 КУпАП.

Також у відзиві співвідповідач повідомляє суд, що на розгляді Закарпатського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 260/3762/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язати вчинити певні дії, в зазначеній справі позивач оскаржує висновок службового розслідування, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани, висновком службового розслідування було вирішено питання про притягнення до адміністративної відповідальності слідчого СВ ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 за порушення ПДР, які були виявлені у ході службового розслідування.

Зазначають, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, Інструкції № 1395 від 07.11.2015 року, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства вважають безпідставними та необґрунтованими та просять позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення (а.с.60-64).

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/1098/22, а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги, та докази, надані відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову, та враховуючи всі обставини по даній справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з частиною першої ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно приписів ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 308600 від 28.09.2022 року, складеної інспектором поліції ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Вовилка М.В., вбачається, що о 09-16 год. 30.07.2022 року, в смт.Міжгір`я по вул..Воз`єднання водій ОСОБА_1 керував мотоциклом «Geon» без д.н.з., який своєчасно не був зареєстрований у сервісному центрі МВС та був без мотошолома, чим порушив п.п. 2.1 «б», п.2.1 «г» Правил дорожнього руху.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 гривень та копія оскаржуваної позивачем постанови є в матеріалах справи (а.с.11).

Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України відповідач, співвідповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, письмові показання свідків правопорушення, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №536/1703/17.

Також в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно до п.2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова даним вимогам не відповідає, оскільки в ній не зазначено належних та допустимих доказів, на яких грунтується висновок інспектора поліції про порушення ОСОБА_1 п.2.1 «б» та п.2.1 «г» Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, іцо містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У змісті оскаржуваної постанови інспектором Вовилка М.В. зазначено, що ОСОБА_1 керував мотоциклом «Geon» без д.н.з., який своєчасно не був зареєстрований у сервісному центрі МВС, та був без мотошолома, чим порушив п. 2.1. «Б», 2.1. «Г» Правил дорожнього руху (а.с.11).

Згідно вимог підпункту «б» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно вимог підпункту «г» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про перевезення небезпечних вантажів".

Отже, як вбачається з оскаржуваної постанови інспектором ОСОБА_2 неправильно сформульовано суть адміністративних правопорушень та/або неправильно кваліфіковано встановлені ним обставини вчинення адміністративних правопорушень, адже керування транспортним засобом, який не зареєстрований в органі МВС, є порушенням вимог п.2.9. ПДР, відповідальність за яке передбачено ч.6 ст.121 КУпАП. Натомість керування транспортним засобом без мотошолома є порушенням вимог підпункту «г» пункту 2.3 ПДР.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 є власником мотоцикла Geon без д.н.з. (п.5 постанови). При цьому, у змісті вказаної постанови не зазначено будь-яких ідентифікуючих ознак даного транспортного засобу, зокрема, VIN-коду, моделі, об`єм двигуна, кольору, тощо.

Абзацом 22 пункту 1.10 ПДР визначено, що власник транспортного засобу - це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Та яким чином, без фіксації VIN-коду мотоцикла Geon, інспектором було встановлено відсутність реєстрації мотоциклу у сервісному центрі МВС, та на якій підставі інспектор дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 є власником мотоцикла Geon, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається.

Належність ОСОБА_1 на праві власності мотоциклу марки «Geon», позивачем оспорюється, протилежне відповідачем не доведено та на спростування доводів позивача, відповідачем належних доказів не додано.

Також у постанові зазначено, що мотоцикл не був своєчасно зареєстрований у сервісному центрі.

Згідно вимог пункту 30.1 ПДР власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.

Проте, у змісті оскаржуваної постанови відсутня інформація про дату, коли ОСОБА_1 придбав чи митно оформив мотоцикл марки «Geon». Отже, інспектором ОСОБА_2 не встановлено вказану обставину, що унеможливлює перевірку дотримання строку, визначеного пунктом 30.1 ПДР.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідач не виконав вищезазначених вимог Закону, належних та допустимих доказів в обгрунтування заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач не надав, обмежившись у відзиві на обгрунтування заперечень проти позову лише переліком нормативно-правових актів.

27.10.2022 року на виконання ухвали суду від 10.10.2022 відповідачем ВП №2 ГУНП в Закарпатській області надано матеріали справи та документи, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за постановою серії БАВ № 308600 від 28.09.2022 року (а.с.20-21).

При цьому, суд звертає увагу на недопустимі суттєві розбіжності та невідповідності, виявлені у вказаних вище документах, а саме: у наданій відповідачем постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №308600 від 28.09.2022 (а.с.56) містяться виправлення щодо порушення ОСОБА_1 пунктів ПДР (з п.2.1 «б», п. 2.1. «г» на пункти 2.9 «в», 2.3 «г») та виправлення щодо складу адміністративного правопорушення, за яким ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності (з ч.1 ст.126 КУпАП на ч.6 ст.121 КУпАП).

Вищевказані невідповідності та суттєві розбіжності, виявлені у постановах інспектора поліції Вовилка М.В. у встановленому законом порядку відповідачем не усунені.

Та надана відповідачем постанова повністю суперечать змісту оскаржуваної постанови, копію якої ОСОБА_1 отримав 28.09.2022 року та відповідно до якої він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП за інкриміновані йому порушення п..2.1 «б», п. 2.1. «г» ПДР (а.с.11)

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості особи, який зокрема, визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного (них) правопорушення (нь), оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує відповідне фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17).

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як встановлено судом належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, відповідачами не надано, що свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому порушень ПДР.

А відтак, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, а відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували порушення позивачем ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху та, відповідно, скоєння ним вищевказаних адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. В межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вищевстановлене дає підстави суду застосувати положення статті 286 ч.3 п.3 КАС України та скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 статті 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях позивача складу зазначеного адміністративного правопорушення (недоведеністю його вини в установленому законом порядку належними і достатніми доказами).

Проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд, враховуючи положення статті 286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування оскаржуваної позивачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 308600 від 28.09.2022 року, яка є предметом спору, слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач ОСОБА_1 не наполягає на відшкодуванні судових витрат, що ним викладено у поданій до суду заяві від 11.04.2023 року, тому питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на користь позивача ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору в сумі 496,20 грн., судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,126,245,251, 252, 255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 308600 від 28 вересня 2022 року, винесену інспектором поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Вовилка Михайлом Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО