Справа № 360/549/23
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/549/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Щасливого Олексія Романовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного 23 травня 2023 року надійшов адміністративний позов адвоката Щасливого Олексія Романовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати, у тому числі при здійсненні повного розрахунку при звільненні, позивачу:

додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн розмірі, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01травня 2022 року по 20 вересня 2022 року, з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року;

індексації грошового забезпечення військовослужбовця за грудень 2018 року;

грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період її служби у розмірі 25280,39 грн;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100000,00 грн розмірі, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року; індексацію грошового забезпечення військовослужбовця за грудень 2018 року; грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за період її служби у розмірі 25280,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 23 грудня 2018 року по 20 лютого 2023 року проходила службу у відповідача за контрактом на посаді старшого радіотелефоніста самохідноартилерійського відділення 1 самохідно-артилерійського взводу 1 самохідноартилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, мала звання старшого солдата. Наказом відповідача від 20 лютого 2023 року № 51 позивача виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2023 року № 30-РС у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини). Однак відповідачем при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні не нараховано та виплачено позивачу певні складові грошового забезпечення за період проходження нею служби.

Представник позивача зазначає, що проаналізувавши надані у відповідь на адвокатський запит картки особового рахунку встановлено, що починаючи з лютого 2022 року по грудень 2022 року включно відповідачем неналежним чином нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168). Хоча фактично, згідно з цією ж карткою особового рахунку всі ці місяці ОСОБА_1 відслужила повні календарні місяці, тобто повну кількість днів, у відпустці та на лікарняному не перебувала. А згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_1 у спірному періоді брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Зазначене, на думку представника позивача, свідчить, що відповідачем необґрунтовано нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода за Постановою № 168 у спірний період в різних розмірах, хоча умови служби у ОСОБА_1 не змінювались та вона у спірному періоді перебувала у складі ВЧ НОМЕР_1 в районі ведення воєнних (бойових) дій.

Крім того, з аналізу наданої на адвокатський запит довідки про нарахування та виплату індексації за період з 23 грудня 2018 року по 20 лютого 2023 року встановлено, що в грудні 2018 року позивачу не здійснено індексацію грошового забезпечення. В обґрунтування цього зазначено про відсутність видатків на індексацію в 2018 році.

Крім того, додатково у відповідь на адвокатський запит від 19 квітня 2023 року листом від 24 квітня 2023 року № 3662 відповідачем надано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу із сумою до виплати у розмірі 25280,39 грн.

Позивач 05 травня 2023 року направила на адресу відповідача заяву про виплату компенсації вартості неотриманого речового майна, яку отримано відповідачем 12 травня 2023 року, проте до цього часу відповіді не надано, виплату не здійснено.

Позивач вважає, що при остаточному розрахунку під час звільнення відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати їй вказаних вище виплат та доплат, що обумовлює звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 24 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив разом зі всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та доказами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів; зобов`язано відповідача надати до суду докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Представником відповідача 13 червня 2023 року подано відзив, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно із Постановою № 168 виплата спірної додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн залежить від певних умов: безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, а її розмір залежить від часу участі в таких діях та заходах.

Безпосередня участь у бойових діях визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); рапорту (донесення) начальника (командира) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях; бойового донесення.

Позивачем у позові не наведено належного обґрунтування і не надано доказів того, що сума додаткової винагороди за період за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року нарахована неправильно, тобто що відповідачем не враховані певні періоди участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.

У позовній заяві позивач прямо не вказує, що приймала участь у бойових діях, а позовна заява містить загальні твердження про наявність у позивача права на спірні виплати. У зв`язку з викладеним, відсутні підстави для нарахування позивачу щомісячної додаткової винагороди у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях.

Щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовця за грудень 2018 року зазначено, що в 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, згідно із якими, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не враховувати до окремого роз`яснення.

Висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей зазначених у відзиві на позов, щодо збільшення грошового забезпечення в Міноборони, та у зв`язку з дією особливого періоду. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у 2018 році у Міністерства оборони України не було.

Також звертає увагу на те, що Порядок № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки.

Щодо грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, представником зазначено, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплати військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день звільнення. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання особою відповідної заяви під час проходження служби. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі подання особою відповідної заяви під час проходження служби, належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Однак, у матеріалах справи відсутній рапорт позивача щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби. У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Представником позивача 19 червня 2023 року подано відповідь на відзив, в якій додатково вказано, що позивач весь спірний період з 24 лютого 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року перебувала у складі військової частини НОМЕР_1 в районі ведення воєнних (бойових) дій, щоденно проходила службу за місцезнаходженням свого підрозділу та забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районі ведення бойових дій, що відповідає критеріям Постанови № 168 для нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн. На підтвердження участі позивача в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районі ведення бойових дій у спірний період до позову додана довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 14 січня 2023 року № 218, згідно з якою ОСОБА_1 у період з 20 грудня 2021 року по 20 вересня 2022 року та з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Вказані обставини підтверджуються й довідками, доданими до відзиву.

Щодо індексації грошового забезпечення зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Щодо грошової компенсації вартості неотриманого речового майна представником позивача вказано, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. При цьому право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про виплату їй такої компенсації та довідка про вартість невиданого речового майна, а отже доводи про зворотне є неспроможними та позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги ухвали від 24 травня 2023 року про відкриття провадження у справі в частині витребування доказів військовою частиною частково не виконані, ухвалою від 11 липня 2023 року повторно витребувано від відповідача докази, яких не вистачає для розгляду справи, а також письмові пояснення щодо обставин виплати ОСОБА_1 у спірному періоді збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168.

У зв`язку з невиконанням військовою частиною вимог ухвали від 11 липня 2023 року, а також з метою встановлення всіх обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та інших обставин, що мають значення для розгляду справи по суті, суд ухвалою від 10 серпня 2023 року повторно витребував від відповідача докази, яких не вистачає для розгляду справи, а також письмові пояснення щодо обставин виплати ОСОБА_1 у спірному періоді збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168.

На виконання вимог ухвали від 10 серпня 2023 року військовою частиною 08 вересня 2023 року подано до суду додаткові пояснення, в яких вказано, що аналіз змісту пункту 1 Постанови № 168 дозволяє виявити обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцям у розмірі до 100000 грн: період дії воєнного стану; безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів; наявність наказу командира. У свою чергу наказ командира військової частини формується на підставі рапортів командирів підрозділів. Відповідно до довідки ФЕС від 04 вересня 2013 року № 1/1012 позивачу за наказами командира військової виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови № 168 за вказані у довідці періоди. За інші періоди у відповідача відсутні підтвердження, а тому і підстави для виплати за вказаною Постановою.

Від представника позивача 15 вересня 2023 року надійшли додаткові пояснення, в яких, зокрема вказано, що відповідачем на підтвердження наведених у поясненнях розрахунків до суду не надано наказів про виплату додаткової винагороди, що вказує на суто правову позицію відповідача по справі, та не є об`єктивними даними, тобто доказами.

Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надійшло.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є учасником бойових дій, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 01 серпня 2019 року серії НОМЕР_3 .

Позивач у період з 23 грудня 2018 року по 20 лютого 2023 року включно проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями наказів командира військової частини від 23 грудня 2018 року № 375, від 20 лютого 2023 року № 51, контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 01 вересня 2018 року, контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу від 01 вересня 2021 року.

Згідно із наказом командира військової частини від 20 лютого 2023 року № 51 позивача, старшого радіотелефоніста самохідно-артилерійського відділення І самохідно-артилерійського взводу 1 - самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної - артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2023 року № 30-РС у запас за пунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) і вважати, що справи та посаду здав та направлено для зарахування на військовий облік до Коломийського РТЦК та СП м. Коломия.

З 20 лютого 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення виключено з 21 лютого 2023 року.

У збройних силах з 01 вересня 2018 року по 20 лютого 2023 року.

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 № 248/1210 наказано виплатити:

щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 20 лютого 2023 року у розмірі 535 % від посадового окладу;

надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період но 20 лютого 2023 року;

відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року премію за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, (з 01 по 20 лютого 2023 року з розрахунку 30000,00 за повний місяць);

грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік;

компенсацію за 70 діб невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до довідки військової частини про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, від 11 січня 2023 року б/н, виданої старшому солдату ОСОБА_1 про те, що вона дійсно в період з 20 грудня 2021 року по 20 вересня 2022 року, з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Підстава: наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27 грудня 2021 року № 334, наказ командира ОТУ «Соледар» від 05 жовтня 2022 року № 112, наказ командира ОТУ «Соледар» від 26 жовтня 2022 року № 133, наказ командира ОТУ «Соледар» від 31 грудня 2022 року № 203.

Згідно із довідкою військової частини про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, від 05 червня 2023 року № 6357, виданої старшому солдату ОСОБА_1 про те, що вона дійсно в період з 24 лютого 2022 року по 20 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року, з 03 лютого 2023 року по 20 лютого 2023 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Підстава: Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 21 серпня 2022 року № 53, наказ командира ОТУ «Соледар» від 22 серпня 2022 року № 70, наказ командира ОТУ «Соледар» від 05 жовтня 2022 року № 112, наказ командира ОТУ «Соледар» від 26 жовтня 2022 року № 133, наказ командира ОТУ «Соледар» від 31 грудня 2022 року № 203, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 28 лютого 2023 року № 48, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 07 березня 2023 року № 54.

Також відповідно до довідки військової частини про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 05 червня 2023 року № 6356, виданої старшому солдату ОСОБА_1 про те, що вона дійсно в період з 02 квітня 2019 року по 26 червня 2019 року, з 12 липня 2019 року по 18 жовтня 2019 року, з 17 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року, з 05 жовтня 2020 року по 11 січня 2021року, з 19 січня 2021 року по 25 квітня 2021 року, з 20 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Підстава: наказ командира ОТУ «Північ» від 09 квітня 2019 року № 85, наказ командира ОТУ «Північ» від 03 липня 2019 року № 161, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 07 серпня 2019 року № 191, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 01 листопада 2019 року № 265, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 28 серпня 2020 року № 208, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 вересня 2020 року № 237, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 жовтня 2020 року № 267, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21 січня 2021 року № 19, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 січня 2021 року № 28, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30 квітня 2021 року № 121, наказ командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27 грудня 2021 року № 334, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022.

Згідно із рапортом начальника відділення персоналу штабу військової частини ОСОБА_2 без номеру та дати, складеним за позовом від старшого солдата ОСОБА_1 , позивач була залучена до складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Однак з 15 серпня 2022 року по 20 лютого 2023 року була направлена до н.п. Гвардійське Дніпропетровської області, яке знаходиться по за межами району ведення бойових дій, який визначається наказом Головнокомандувача ЗСУ.

Крім того, відсутні будь які бойові розпорядження на вказаного військовослужбовця щодо її безпосередньої участі у веденні бойових дій, у журналі бойових дій відсутні записи про те, що вона брала безпосередню участь у бойових діях або забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Дослідженням картки особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 2022-2023 роки встановлено, що позивачу в період з лютого 2022 року по лютий 2023 року виплачувалась премія захисникам, а саме: в березні 2022 року 28582,95 грн, у квітні 2022 року 76774,19 грн, у травні 2022 року 100000,00 грн, у червні 2022 року 80887,10 грн, у липні 2022 року 30000,00 грн, у серпні 2022 року 76666,66 грн, у вересні 2022 року 30000,00 грн, у жовтні 2022 року 30000,00 грн, у листопаді 2022 року 30000,00 грн, у грудні 2022 року 30000,00 грн, у січні 2023 року 30000,00 грн, у лютому 2023 року 30000,00 грн, у березні 2023 року 21426,57 грн.

Згідно із довідкою військової частини від 04 вересня 2023 року № 1/1012 позивачу виплачено:

у березні 2022 року: 5259,20 грн - додаткова грошова винагорода за 5 діб лютого 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року № 408; 22877,42 грн - додаткова грошова винагорода за 24 доби березня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року № 508;

у квітні 2022 року: 75622,58 грн - перерахунок, доплата додаткова грошова винагорода за 31 добу березня 2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 квітня 2022 року № 508;

у травні 2022 року: 98500,00 грн - додаткова грошова винагорода за 30 діб квітня 2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року № 816;

у червні 2022 року: 12312,50 грн - перерахунок, доплата додаткової грошової винагороди за 5 діб лютого 2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року № 408; 54016,13 грн - додаткова грошова винагорода за 17 діб травня 2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 червня 2022 року № 1305; 13345,16 грн - додаткова грошова винагорода за 14 діб травня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 червня 2022 року № 1305;

у липні 2022 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 30 діб червня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року № 1999;

у серпні 2022 року: 45966,66 грн - перерахунок, доплата додаткової грошової винагороди за червень 2022 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року № 1999 (9850,00 грн - 10 діб з розрахунку 30000 грн, 65666,66 грн - 20 діб з розрахунку 100000 грн); 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 31 добу липня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2022 року № 2843;

у вересні 2022 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 31 добу серпня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2022 року № 3475;

у жовтні 2022 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 30 діб вересня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 жовтня 2022 року № 4324;

у листопаді 2022 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 31 добу жовтня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 листопада 2022 року № 5072;

у грудні 2022 року: 29550,00 гри - додаткова грошова винагорода за 30 діб листопада 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 грудня 2022 року № 6291;

у січні 2023 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 31 добу грудня 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2023 року № 192;

у лютому 2023 року: 29550,00 грн - додаткова грошова винагорода за 31 добу січня 2023 року з розрахунку 30000 грн на місяць згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2023 року № 741.

Відповідно до довідки помічника начальника речової служби тилу логістики військової частини та начальника фінансово-економічної служби військової частини від 24 квітня 2023 року № 7/П про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , загальна вартість неотриманого позивачем речового майна складає 25280,39 грн.

Позивач звернулася до командира військової частини із заявою від 05 травня 2023 року про виплату їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», а також відповідно до довідки військової частини від 24 квітня 2023 року № 7/П в розмірі 25280,39 грн.

Відповідачем вказану заяву отримано 12 травня 2023 року, що підтверджено копіями наявних в матеріалах справи фіскального чеку про направлення 05 травня 2023 року рекомендованого листа № 324 та трекінгом про відстеження статусу вказаного поштового відправлення.

Дослідженням довідки військової частини від 20 квітня 2023 року № 1461 про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за період з 23 грудня 2018 року по 20 лютого 2023 року встановлено, що позивачу у грудні 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Згідно із частинами першою, третьою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ № 64/202), затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу № 64/202 визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону № 389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-ХІІ) військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;

бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 № 1066, яка застосовувалась з період з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із абзацами першим-третім пункту 1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року № 1146, яка застосовувалася у період з 01 вересня 2022 року по 20 січня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктом 2-1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, яка застосовувалася у період з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року) установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно із пунктом 1 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 3 розділу 1 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Абзацами першим-п`ятим пункту 8 розділу 1 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 14 розділу 1 Порядку № 260).

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 16 розділу 1 Порядку № 260).

Згідно із пунктом 17 розділу 1 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

До 01 лютого 2023 року Порядком № 260 не було врегульовано виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України у спірному періоді врегульовано рішеннями Міністра оборони України, доведеними телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 (далі - Телеграми) та окремим дорученням від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі Окреме доручення).

Відповідно до пункту 1 Телеграми під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Згідно із пунктом 2 Телеграми на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Відповідно до абзаців першого-п`ятого пункту 3 Телеграми райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно з пунктом 5 Телеграми виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).

Пунктом 6 Телеграми визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до пункту 1 Окремого доручення під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Відповідно до пункту 3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Згідно з пунктом 5 Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 Окремого доручення).

З вищенаведених правових норм слідує, що Постановою № 168 визначено 2 види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану:

до 30000 грн - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу;

до 70000 грн (без урахування попередніх 30000 грн) - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У свою чергу умовами виплати збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди пропорційно в розрахунку на місяць є:

- період дії воєнного стану;

- безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;

- безпосереднє перебування в районах ведення воєнних (бойових дій) у період здійснення зазначених заходів.

Також зі змісту пункту 1 Постанови та рішень Міністра оборони України, доведених вищеописаними Телеграмою та Окремим дорученням, слідує, що виплата збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди здійснюється за наказом командира військової частини, підставою для видачі якого є: бойові накази (бойові розпорядження), журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки або бойові донесення, постові відомості, рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

З вищеописаних наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачу за наказами командира військової частини нарахована та виплачена додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за весь спірний період.

Також судом встановлено, що позивачу за наказами командира військової частини нарахована та виплачена збільшена до 100000 грн винагорода за 5 діб лютого, 31 добу березня, 30 діб квітня, 17 діб травня та 20 діб червня 2022 року.

За інший період 2022 року накази командира військової частини про виплату позивачу збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди не видавалися.

Як стверджує відповідач, такі накази не видавалися через відсутність доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах в період здійснення зазначених заходів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у спірному періоді збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, як на доказ безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, представник позивача посилається на довідку військової частини про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, від 11 січня 2023 року б/н, видану позивачу про те, що вона дійсно в період з 20 грудня 2021 року по 20 вересня 2022 року, з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, складену на підставі наказ командира ОТУ «Схід» від 27 грудня 2021 року № 334, наказ командира ОТУ «Соледар» від 05 жовтня 2022 року № 112, наказ командира ОТУ «Соледар» від 26 жовтня 2022 року № 133, наказ командира ОТУ «Соледар» від 31 грудня 2022 року № 203.

Окрім вказаної довідки представником відповідача в матеріали справи також надано довідку військової частини про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, від 05 червня 2023 року № 6357, видану позивачу про те, що вона дійсно в період з 24 лютого 2022 року по 20 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року, з 03 лютого 2023 року по 20 лютого 2023 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, складену на підставі: Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 21 серпня 2022 року № 53, наказ командира ОТУ «Соледар» від 22 серпня 2022 року № 70, наказ командира ОТУ «Соледар» від 05 жовтня 2022 року № 112, наказ командира ОТУ «Соледар» від 26 жовтня 2022 року № 133, наказ командира ОТУ «Соледар» від 31 грудня 2022 року № 203, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 28 лютого 2023 року № 48, наказ командира ОТУ «Донецьк» від 07 березня 2023 року № 54.

Однак суд не вважає зазначені довідки належними доказами безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, та підставами для видачі відповідних наказів командира військової частини, а також нарахування ти виплати позивачу збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, оскільки такі довідки не визначені рішеннями Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 як документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях.

Також суд зауважує, що даний вид довідки передбачений Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, відповідно до пункту 4 цього Порядку є підставою для надання статусу учасника бойових дій, встановленого зразка (в редакції на сьогоднішній день).

Відповідно до частини другої статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, як вже вище вказано, пункт 1 Постанови № 168 визначає, що збільшена до 100000 грн додаткова винагорода виплачується пропорційно часу участі військовослужбовця у таких діях та заходах. Натомість вказані довідки не містять необхідні відомості, які б давали можливість дійти висновку, що позивач приймав участь у бойових діях або безпосереднього забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на територіях, де проводяться бойові дії.

Сторонами до суду не надано інших доказів наявності підстав для нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за спірний період.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Абзацами першим та другим частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не доведено обґрунтованості цієї частини позовних вимог.

Враховуючи відсутність належних доказів участі позивача у бойових діях або безпосереднього забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на територіях, де проводяться бойові дії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01травня 2022 року по 20 вересня 2022 року, з 20 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року, та про відмову в задоволенні цієї частини вимог.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2018 року, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) (тут і надалі законодавство наведено в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац перший).

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (абзац другий).

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац четвертий).

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий).

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка діє з 15 березня 2018 року) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Пунктом 14 Порядку № 1078 визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу військовослужбовців та, відповідно, і інших складових грошового забезпечення, є місяцем підвищення доходу (базовим місяцем), з яким пов`язано обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Згідно інформації Держстату України, розміщеної на їх офіційному вебсайті, про індекс споживчих цін:

- індекс споживчих цін у березні 2018 року склав 101,1;

- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;

- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;

- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;

- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.

- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.

Відповідно до положень Порядку № 1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.

Оскільки березень 2018 року є місяцем підвищення доходу (базовим місяцем) (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103 % до листопада 2018 року.

У листопаді 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7 %.

З урахуванням положень Порядку № 1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7 %, то у наступному місяці грошове забезпечення військовослужбовця підлягає індексації.

Згідно із довідкою військової частини від 20 квітня 2023 року № 1461 позивачу у грудні 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася.

Також у цій довідці вказано, що протягом 2015-2018 років за фондом військової частини видатків на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено, тому підстав для нарахування індексації не було.

Щодо цих тверджень відповідача суд зазначає, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.

Враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Як складова належної працівникові заробітної плати, індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.

Не нарахування та не виплату індексації через відсутність відповідного фінансування з державного бюджету суд вважає необґрунтованими, оскільки за вищенаведеними правовими нормами Закону № 1282-XII та пункту 11 Порядку № 1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 825/874/17.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

У справах №№ 400/1118/21, 420/3593/20 Верховний Суд, розтлумачивши пункти 2, 5, 10-2 Порядку № 1078, зазначив, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ухилився від проведення індексації грошового забезпечення позивача за грудень 2018 року, суд дійшов висновку, що ним допущена протиправна бездіяльність, належним способом захисту від якої є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації за грудень 2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) березень 2018 року.

Суд також погоджується з твердженнями представника позивача, що така індексація мала бути виплачена позивачу під час звільнення її з військової служби.

Таких висновків суд дійшов з огляду на те, що, як вже вище вказано, сума індексації є складовою частиною грошового забезпечення позивача, а тому мала бути виплачена позивачу на день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, якою визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо виплати позивачу компенсації вартості неотриманого нею за період військової служби речового майна у розмірі 25280,39 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абзацами першим-третім пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Пунктом 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2016 № 178 (далі Порядок № 178), цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно із абзацами першим-другим пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З вищевикладеного слідує, що військовослужбовець у разі звільнення з військової служби має право отримати грошову компенсацію вартості неотриманого ним речового майна, умовою для отримання якої є подання відповідного рапорту.

У разі подання відповідного рапорту військовослужбовцем під час проходження служби, за військовою частиною виникає обов`язок виплатити військовослужбовцю грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, від 27 січня 2021 року в справі № 340/680/20.

При цьому слід зауважити, що після звільнення зі служби військовослужбовець зберігає право на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна і виплата цієї компенсації має обов`язковий характер у разі його подальшого звернення з рапортом чи заявою.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у пункті 43 постанови від 30 липня 2020 року в справі № 820/5767/17.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна при її звільненні з військової служби.

Однак суду не надано доказів подання позивачем відповідного рапорту під час проходження служби, тому керуючись наведеними вище правовими висновками Верховного Суду, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що за військовою частиною на день звільнення позивача зі служби та виключення її зі списків особового складу за військовою частиною був відсутній обов`язок щодо виплати такої грошової компенсації.

Проте вищеописаними доказами підтверджено, що позивач вже після звільнення з військової служби звернулася до командира військової частини із заявою від 05 травня 2023 року про виплату їй грошової компенсації вартості неотриманого речового майна відповідно до Порядку № 178 в розмірі 25280,39 грн на підставі довідки військової частини від 24 квітня 2023 року № 7/П.

Відповідачем вказану заяву отримано 12 травня 2023 року, що підтверджено копіями наявних в матеріалах справи фіскального чеку про направлення 05 травня 2023 року рекомендованого листа № 324 та трекінгом про відстеження статусу вказаного поштового відправлення.

Однак станом на час розгляду даної адміністративної справи відповідачем вказана грошова компенсація позивачу не виплачена, чим допущено протиправну бездіяльність, належним способом захисту від якої є зобов`язання відповідача нарахувати та виплати таку компенсацію позивачу.

Встановлені судом обставини свідчать, що позовні вимоги в цій частині є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Щасливого Олексія Романовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби індексації грошового забезпечення за грудень 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) березень 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 25280,39 грн за заявою від 05 травня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 25280,39 грн за заявою від 05 травня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова