Справа № 600/2055/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/2055/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Першого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність першого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у оформленні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати перший відділ Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати перший відділ Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надати відповідь на адвокатський запит 17.02.2023 р. в інтересах ОСОБА_1 .

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Звертав увагу суду на те, що 24 січня 2023 року він звернувся до посадових осіб відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із наявністю у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю особою з інвалідністю на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вказана заява була підписана особисто позивачем та направлена його представником засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. До заяви додано нотаріально посвідчені копії документів, які підтверджують наявність у позивача підстав для наданню йому відстрочки.

Наголошував також на тому, що не отримавши відповідь на заяву, представник позивача 17 лютого 2023 року направив відповідачеві адвокатський запит в якому просив, повідомити про результати розгляду заяви позивача від 24 січня 2023 року, та повідомити чи має позивач право на відстрочку на підставі поданих документів, а також про дату та час явки для отримання відстрочки.

Разом з тим, відповідь на заяву позивача про надання відстрочки від 24 січня 2023 р. та адвокатський запит від 17 лютого 2023 р. не отримано.

Відтак, позивач вважає, що має законне право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а відмова відповідача у наданні останньому відстрочки є протиправною.

При цьому, позивач також посилався на вимоги ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", зокрема на те, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Отже, на думку позивача, оскільки на відповідача законом покладено обов`язок з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, враховуючи наявність у останнього достатніх підстав для оформлення відстрочки та можливість відповідача її оформити, наявні законні підстави для визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що з метою уточнення військово - облікових даних, позивача зобов`язано 19.08.2022 року з`явитись до першого відділу Чернівецького РТЦК та СП, однак останній не з`явився та причину неявки не повідомив.

Зазначив, що позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до посадових осіб відповідача 24.01.2023 року із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу II ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема з підстав, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину з числа осіб з інвалідністю.

29.01.2023 року відповідачем надано відповідь на заяву, а також, аналогічну відповідь було надано на адвокатський запит від 17.02.2023 року.

Звертав увагу на те, що виходячи з аналізу нормативних актів, якими врегульовані спірні правовідносини, особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката, а тому на думку відповідача надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки - саме за особистою участю військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач вважає, що заявлені вимоги є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, ним не було дотримано вимог нормативних документів, що регулюють військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому не підлягають задоволенню.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 .

2. 24 січня 2023 року позивач звернувся через відділення "Укрпошти" до першого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із наявністю у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю, на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вказана заява підписана особисто позивачем та направлена його представником засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. До заяви було додано нотаріально посвідчені копії документів, які стосуються підстав надання позивачу відстрочки.

Вказану заяву з доданими до неї копіями документів відповідач отримав 26 січня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

3. В матеріалах справи наявний лист - відповідь від 29.01.2023 року № 345 на заяву від 24.01.2023 року, щодо отримання відстрочки від призову на військову службу.

Зі змісту якого встановлено, що позивача повідомлено про те, що оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, здійснюється виключно за особистою участю військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який мав з`явитись 19.08.2022 року в ТЦК та СП.

4. 17 лютого 2023 року представник позивача направив відповідачу адвокатський запит, в якому просив повідомити про результати розгляду заяви позивача від 24 січня 2023 року, повідомити чи має позивач право на відстрочку на підставі поданих документів, а також про дату та час явки для отримання відстрочки.

Відповідач отримав вказаний адвокатський запит 20 лютого 2023 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення на офіційному сайті АТ "Укрпошта".

5. В матеріалах справи наявний лист - відповідь від 24.02.2023 року № 670 на адвокатський запит (вх.№1053 від 21.02.2023 року), про надання юридичної (правничої) допомоги щодо отримання відстрочки від призову на військову службу.

Зі змісту якого встановлено, що представнику позивача повідомлено про те, що оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, здійснюється виключно за особистою участю військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який мав з`явитись 19.08.2022 року в ТЦКтаСП.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про правовий режим воєнного стану", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Указами Президента України, "Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок - 1487).

2. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

3. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві зазначає про те, що звернувся із заявою до відповідача, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із наявністю у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак останній всупереч вимогам зазначеного вище Закону, ігнорує звернення позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

4. Відповідно до статті 17 Закону України "Про оборону" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 статті 38 зазначено вище Закону передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

5. Відповідно до вимог Порядку -1487 (додаток 2 до Порядку) також встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

6. Відповідно до статті 22 Закону України Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач являючись військовозобов`язаним всупереч правилам військового обліку, встановленими законодавством, не з`явився та не повідомив в семиденний строк посадових осіб відповідача, про зміни стану здоров`я (медичний огляд не проходив), сімейного стану (шлюб 01.07.2013, інвалідність, тощо), освіти, місця роботи (навчання) і посади, тощо, а також не з`явився за викликом.

Як зазначалось судом вище, позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до посадових осіб відповідача 24.01.2023 року із заявою про надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема з тих підстав, що не підлягають призову па військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину з числа осіб з інвалідністю.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що 29.01.2023 року першим відділом Чернівецького РТЦК та СП надано відповідь на заяву, в якій повідомлено останнього, про необхідність обов`язкову особисту явку позивача, для оформлення відстрочки з посиланням на норми відповідного законодавства. В подальшому, аналогічну відповідь було надано на адвокатський запит від 17.02.2023 р., що також підтверджується матеріалами справи.

При цьому, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що виходячи з аналізу нормативно - правових актів яким регулюються спірні правовідносини щодо прийняття/проходження військової служби, військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката. Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача. Іншими словами, проходження публічної служби, а так само призов на службу чи відстрочка не може відбуватись дистанційно, так само як правовідносини щодо такої служби не можуть врегульовуватись нормативними актами, які цього не стосуються, як то Законом України "Про звернення громадян".

Системний аналіз наведеного вище в сукупності, дає підстави суду дійти висновку, що заявлені вимоги позивача є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, останнім під час звернення до відповідача з метою отримання відстрочки від призову, не було дотримано вимог нормативних актів, які регулюють питання військового обліку, військового обов`язку і проходження військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема в частині особистого звернення та особистої явки.

Варто зауважити, що спосіб захисту - матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

7. Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки серед іншого здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Наведена позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України судом враховуються під час застосування до спірних правовідносин.

8. Отже, гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права мас бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р.№3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суду об`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (в даному випадку бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/4406/16 та від 15.08.2019 р. у справі №1340/4630/18.

9. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам і відповідатиме вимогам Закону, щодо покладених на заявника обовязків.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

В свою чергу, позивач власною поведінкою продемонстрував протиправну бездіяльність, яка стосується власної (особистої) неявки в РТЦК та СП, що по своїй суті унеможливлює фіксацію в облікових, а також в особистих документах позивача відомостей про відстрочку.

Слід також зазначити і те, що на час вирішення даного спору, чинною редакцією абз.11 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відстрочка у випадку позивача можлива, якщо дружина позивача, як особа із числа осіб з інвалідністю не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.

Як свідчать матеріали справи, таке питання з участю учасників спірних правовідносин взагалі не перевірялось, що в черговий раз свідчить про передчасність заявлених вимог.

З огляду на зазначене вище з урахуванням того, що позивач особисто не звертався до посадових осіб відповідача для оформлення відстрочки від призову, як того імперативно вимагає спеціальне законодавство, з приводу військового обліку, військового обов`язоку і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відтак і вимоги позивача до Чернівецького РТЦК та СП є безпідставними та задоволенню не підлягають.

10. Суд також відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач ігнорує заяву позивача та адвокатські запити його представника, не надає відповіді в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ухиляється від виконання обов`язку надання відстрочки від призову під час мобілізації, чим порушує законне право позивача, оскільки такі спростовані матеріалами справи. Зокрема, в ході розгляду справи судом досліджені лист - відповідь на заяву позивача від 24.01.2023 року, який датований 29.01.2023 року та відповідь на адвокатський запит від 17.02.203 року, які є аналогічні за змістом, та в яких йде мова про те, що позивач зобов`язаний особисто з`явитися до Чернівецького РТЦК та СП, з метою оформлення відстрочки від призову, як того вимагає спеціальне законодавство.

Крім того, суд вважає помилковими посилання позивача в адміністративному позові на вимоги статті 20 Закону України "Про звернення громадян", оскільки зазначеним законом врегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а не військовий облік, військову службу чи/або мобілізаційну підготовку.

Відтак, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на адвокатський запит 17.02.2023 р. в інтересах ОСОБА_1 .

11. Проаналізувавши наведе вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

12. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Снячів, Чернівецький район, Чернівецька область, код РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Перший відділ Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_1 ).

Суддя О.В. Боднарюк