Справа № 160/9026/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 160/9026/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

у справі № 160/9026/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткової винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 817 о/с від 02.06.2022 Департаменту патрульної поліції про звільнення поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Педурця Філіпа Михайловича зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції з 10.06.2022 року;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 10.06.2022 року по день фактичного розрахунку;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (службі) та виплати заробітної плати за один місяць;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та виплати поліцейському взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щомісячно починаючи з 01.05.2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити поліцейському взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. щомісячно починаючи з 01.06.2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та 27.05.2022 подав рапорт про звільнення, однак дату звільнення не вказав. Після чого, 09.06.2022 позивач відкликав рапорт про звільнення, втім листом від 10.06.2022 за вих. № 4521/41/19/01-2022 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України повідомило про звільнення позивача зі служби в поліції та надало витяг з наказу. Позивач, посилаючись на п. 68 Положення № 114, зазначив, що ним відкликано рапорт про звільнення в межах передбаченого тримісячного строку. При цьому, згідно п. 68 Положення, позивач мав право відкликати свій рапорт від 27.05.2022 до закінчення тримісячного строку а саме: до 27.08.2022. Крім того позивач вказував, що в період з 01.06.2022 та до теперішнього часу йому протиправно не виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно, яка передбачена п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 02.06.2022 №817 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 11.06.2022.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 97 012,65 грн. (з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів);

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судом встановлено, що позивача звільнено відповідно до п. 7 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII на підставі його рапорту від 27.05.2022, у якому ним зазначено звільнитися за власним бажанням з 10.06.2022.

Надаючи правову оцінку вказаному рапорту, суд зазначив, що висловлене позивачем бажання про звільнення зі служби в органах поліції із зазначенням : «з 10.06.2022» не вказує на те, що позивач мав чіткий та беззаперечний намір звільнися зі служби в поліції саме 10.06.2022, адже конкретної дати звільнення ним зазначено не було. Така дата, на думку суду, є початковою. Висловлене позивачем бажання щодо його звільнення з органів поліції з 10.06.2022 вказує, що позивач в установленому порядку за три місяці, як того вимагає п.68 Положення №114, попередив відповідача про наявність у нього наміру звільнитися зі служби за власним бажанням, що в свою чергою вказує на наявність у нього права до закінчення тримісячного строку відкликати поданий рапорт.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що подання позивачем рапорту про звільнення зі служби без зазначення саме чіткої дати звільнення, а не дати, з якої слід звільнити, не вказує на наявність у сторін домовленості про звільнення позивача до закінчення тримісячного строку. Тому станом на дату прийняття оспорюваного наказу, тримісячний строк для можливості відкликання поданого позивачем рапорту не закінчився.

Також суд першої інстанції встановив, що в поданому рапорті від 27.05.2022 позивач не зазначив жодних обґрунтованих поважних причин, які перешкоджали виконання ним службових обов`язків, наявність яких могло бути беззаперечною підставою для його звільнення, а відповідач в порушення пп. «ж» п.64 Положення №114 не з`ясував обставин з приводу того, які саме наявні поважні причини перешкоджали ОСОБА_1 виконувати службові обов`язки та потребували його звільнення за власним бажанням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову. Скаржник наполягає на правомірності видання наказу від 02.06.2022 № 817 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням з 10.06.2022, оскільки цей наказ прийнятий за результатами розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення, враховуючи зазначену у рапорті бажану дату звільнення. Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що сторонами не було погоджено дату звільнення раніше визначеного чинним законодавством строку, зазначає, що судом під час розгляду справи не встановлювалось, яке саме змістовне значення вкладали сторони у формулювання «з 10.06.2022» під час складання відповідного рапорту та наказу. При цьому відповідач вказує, що чинним законодавством не передбачено можливості зазначення у рапорті чи заяві працівника про звільнення інших дат (в тому числі й дати, з якої необхідно розпочинати відлік строку попередження про звільнення), окрім бажаної дати звільнення та дати складання документу. Крім того, позивач своїми діями та складеними ним особисто документами підтвердив дійсність свого наміру на звільнення саме 10.06.2022, у зв`язку із чим відповідач вважає, що складений ним 09.06.2022 рапорт слід вважати таким, що станом на 10.06.2022 не відображає дійсних намірів позивача. Також відповідач вказує, що рапорт позивача про відкликання його рапорту на звільнення надійшов до відповідача вже після погодженого строку звільнення та за фактичної реалізації наказу про звільнення: здачі вогнепальної зброї, службового посвідчення, спеціального жетону, проведення повного розрахунку та відсутності на службі, починаючи з 10.06.2022 (залишення роботи з наступного дня після звільнення), що в будь-якому випадку унеможливлює задоволення такого рапорту.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечують, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просять рішення суду першої інстанції залишити без задоволення як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач, сержант поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.10.2019 проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП (наказ ДПП від 09.10.2019 № 773 о/с).

27.05.2022 позивач подав до управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рапорт на ім`я начальника ДПП про звільнення за власним бажанням з 10.06.2022. Також у вказаному рапорті міститься повідомлення про те, що від проходження військово-лікарської комісії позивач відмовляється, так як вважає себе здоровим, претензій щодо звільнення не має та наполягає на своєму звільненні.

Рапорт зареєстрований відділом документального забезпечення Управління за № 3908вн/41/19/2022 від 27.05.2022, погоджений з командиром батальйону № 2 Управління ОСОБА_2 та начальником Управління Калюжним А., та для подальшого розгляду й прийняття рішення по суті порушених позивачем питань скеровано до Департаменту патрульної поліції.

За результатами розгляду рапорту, враховуючи зазначену у рапорті про звільнення бажану дату звільнення «з 10.06.2022», Департаментом патрульної поліції виданий наказ від 02.06.2022 № 817 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з 10.06.2022 на підставі рапорту від 27.05.2022 відповідно до п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

10.06.2022 - в день звільнення позивачем у відділі кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП отримано обхідний лист, який, відповідно до його змісту, виданий у зв`язку зі звільненням, та за яким позивач здав службове посвідчення, спеціальний жетон, зброю та спеціальні засоби.

Також 10.06.2022 позивачем власноруч складено розписку, відповідно до якої він в день звільнення отримав обхідний лист, витяг з наказу про звільнення, довідку про отримані предмети однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, а трудову книжку просив направити за адресою його мешкання. При цьому у цій розписці позивачем зазначено, що він претензій до звільнення не має.

В той же час матеріали справи свідчать, що 09.06.2022 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача рапорт про відкликання рапорту на звільнення, який надійшов до ДПП 13.06.2022 за № 23961, тобто вже після видання наказу про звільнення позивача.

Рапорт позивача про відкликання рапорту на звільнення розглянутий відповідачем із наданням листом за вих. № 4965/41/19/01-2022 від 28.06.2022 відповідних роз`яснень.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для частково задоволення позову, разом з тим вважає за необхідне зазначити таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

Згідно статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням (пп.7 ч.1).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання спірного наказу про звільнення є діючими норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин як норми спеціального законодавства.

Згідно пп. «ж» п.64 цього Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (п. 68 Положення №114).

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року №21-241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У зазначеному рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №810/3376/16, від 20.12.2019 у справі №826/375/17, від 15.02.2021 у справі №160/3607/19.

Також за змістом наведеного припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №815/1490/16 та від 22.11.2019 у справі №813/740/17.

В спірному випадку за позицією позивача, підтриманою судом першої інстанції, в рапорті на звільнення позивач не вказував бажану дату звільнення, оскільки зазначення в рапорті про звільнення «з 10.06.2022» не є свідченням, що позивач мав чіткий та беззаперечний намір звільнися зі служби в поліції саме 10.06.2022, адже конкретної дати звільнення ним зазначено не було, а така дата є початковою.

На думку суду першої інстанції, висловлене позивачем бажання щодо його звільнення з органів поліції з 10.06.2022 вказує, що позивач в установленому порядку за три місяці, як того вимагає п.68 Положення №114 попередив відповідача про наявність у нього наміру звільнитися зі служби за власним бажанням, що в свою чергою вказує на наявність у нього права до закінчення тримісячного строку відкликати поданий рапорт.

За такого обґрунтування суд першої інстанції дійшов висновку, що подання позивачем рапорту про звільнення зі служби без зазначення саме чіткої дати звільнення, а не дати, з якої слід звільнити, не вказує на наявність у сторін домовленості про звільнення позивача до закінчення тримісячного строку, тому у спірному випадку станом на дату прийняття відповідачем оспорюваного наказу, тримісячний строк для можливості відкликання поданого позивачем рапорту не закінчився.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Зміст наведених вище правових норм з урахуванням правової позиції Верховного Суду, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, дає підстави для висновку, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення особи зі служби в поліції до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною. Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитись зі служби. При цьому до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Таким чином до закінчення визначеного п.68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється (постанова Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 822/1093/18).

Встановлені у справі обставини свідчать, що позивачем у поданому 27.05.2022 рапорті про звільнення зі служби в поліції зазначено конкретну дату, з якої він має бажання звільнитись, а саме: з 10.06.2022.

Твердження суду першої інстанції, що позивач, вказуючи в рапорті «з 10.06.2022», не зазначив конкретної дати звільнення, оскільки така дата є початковою, суд апеляційної інстанції вважає таким, що не відповідає ані нормам чинного законодавства, ані фактичним обставинам.

З приводу розуміння тексту поданого рапорту про звільнення зі служби від 27.05.2022 як волевиявлення позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що означений рапорт в частині дати звільнення не дає підстав для запропонованого представником позивача і підтриманого судом першої інстанції трактування. Крім того, із змісту цього рапорту не вбачається, а судом не з`ясовано, з якою саме подією дата 10.06.2022 пов`язується як початкова.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що чинним законодавством не передбачено можливості зазначення у рапорті чи заяві працівника про звільнення інших дат (в тому числі й дати, з якої необхідно розпочинати відлік строку попередження про звільнення), окрім бажаної дати звільнення та дати складання документу.

Таким чином, вказана позивача у рапорті дата 10.06.2022 є бажаною датою звільнення, і про дійсність наміру позивача на звільнення саме 10.06.2022 свідчить також наведені вище обставини щодо дій позивача, вчинених після подання цього рапорту.

В той же час, враховуючи, що в спірному випадку сторони домовилися про звільнення позивача у більш короткий строк, ніж це передбачено п.68 Положення №114, позивач мав право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку, а саме: до 10.06.2022.

З наявних у справі доказів судом з`ясовано, що 09.06.2022 засобами поштового зв`язку позивач подав на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції рапорт про відкликання його рапорту на звільнення від 27.05.2022 у зв`язку із тим, що позивач виявив бажання продовжити службу в Національній поліції України.

Посилаючись на те, що рапорт, датований 09.06.2022, надійшов до Департаменту патрульної поліції 13.06.2022 за № 23961, тобто вже після видання наказу про звільнення позивача, відповідач зазначає, що він не знав та не міг знати про відкликання позивачем рапорту на звільнення, враховуючи також, шо позивач не повідомив відповідача про вчинення такої дії і до відома відповідача не довів відповідне волевиявлення щодо залишення на службі.

За таких умов відповідач вважає очевидним, що він був об`єктивно позбавлений можливості врахувати наведену обставину під час звільнення позивача та не мав жодних підстав для сумніву у дійсності намірів позивача на звільнення, і будь-які перешкоди для реалізації рапорту позивача від 27.05.2022 на день звільнення були відсутні.

Суд апеляційної інстанції з приводу таких доводів відповідача зазначає, що жодними нормами діючого законодавства не встановлено процедури реалізації права особи відкликати поданий рапорт про звільнення зі служби в поліції до закінчення визначеного (узгодженого) строку звільнення. В даному випадку визначальним є виключно наявність/відсутність волевиявлення позивача на звільнення зі служби в поліції на час визначеної в наказі про звільнення дати такого звільнення.

Оскільки, як встановлено судом, позивач визначився зі своїм внутрішнім бажанням залишитись на службі в поліції 09.06.2022 - до моменту дати звільнення, факт винесення наказу про звільнення і вчинення дій, пов`язаних із звільненням, за наведених обставин не може обмежувати відповідне право позивача, тому наказ № 817 о/с від 02.06.2022 підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з відповідними правовими наслідками у вигляді стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийняте правильне за своєю суттю рішення, втім за встановлених судом апеляційної інстанції обставин відповідно до ч.4 ст.317 КАС України мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №160/9026/22 в частині визначених судом підстав для часткового задоволення позову з урахуванням висновків, викладених судом апеляційної інстанції в цій постанові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко