Справа № 465/7975/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 465/7975/22 пров. № А/857/10678/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року (головуючого судді Ванівського Ю.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 56 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 09.06.2023) у справі №465/7975/22 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської митниці в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил №0043/40300/22 від 01.12.2022.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Тернопільська митниця подала апеляційну скаргу. В якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Гребеняк Р.Б. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Стець Р.Я. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 14.06.2022 між ТзОВ «ЛОКОВОД» в особі директора Мінгальова Н.В. (замовник) та Фізичною особою - підприємцем, в особі ОСОБА_2 (брокер), було укладено договір №14/06 про те, що замовник уповноважує брокера проводити від його імені та за його рахунок митне оформлення (декларування) вантажів та надавати послуги місця прибуття автотранспорту, які замовник експортує за кордон та вантажів, які надходить замовнику по імпорту, згідно чинного законодавства України.

В графі 14 митної декларації ЕК10АА декларантом вказано - ФОП ОСОБА_2 .

Постановою заступника начальника Тернопільської митниці від 01 грудня 2022 року №0043/40300/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 48979,71 гривень.

Вважаючи протиправними дії Тернопільської митниці позивач звернувся в суд з вимогами про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та посилався на відсутність в діях позивача ознак порушення митних правил.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 458 Митного кодексу України (далі - МК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно із частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно частини 6 статті 264 МК України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Стаття 489 МК України встановлює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави ля звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Відповідно до матеріалів справи, як вбачається із оскаржуваної постанови від 01 грудня 2022 року №0043/40300/22, позивачем за митною декларацією сплачено митних платежів на загальну суму 9183,70 грн. Директором ТОВ «ЛОКВОД» ОСОБА_1 у якості підстави для застосування тарифної пільги надано сертифікат походження (переміщення) товарів EUR.1 №А403.011622 від 04.07.2022 року. В підтвердження виробника товару «Насінння соняшнику», директором ТОВ «Локвод» ОСОБА_1 листом від 14.07.2022 року надано звіт 4-сг «Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2021 року» та 29 - сг «Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2021 році» в яких зазначено, що підприємство ФГ «АГРОВЕРА ПЛЮС» на земельних ділянках розташованих на території Дрогобицької районної ради Львівської області, здійснює діяльність, яка полягає у вирощуванні сільськогосподарських культур, а саме «Насіння соняшнику», яке в подальшому поставляє підприємству ТОВ «ЛОКВОД» для здійснення експортних операцій. 05.08.2022 на запит Тернопільської митниці від 18.07.2022 №7.25-08-3/7.25-20/6/2492 отримано відповідь Дрогобицької районної ради Львівської області від 28.07.2022 №02-08/168 в якій зазначено, що довідка про надання земельних ділянок для обробки ФГ «АГРОВЕГА ПЛЮС» на території Дрогобицької районної ради Львівської області - не видавалась. Згідно розрахунку відділу митних платежів, контролю митної вартості та митно - тарифного регулювання ЗЕД загальний розмірі несплачених митних платежів складає 16 326, 57 грн. Таким чином, директор ТОВ «ЛОКВОД» ОСОБА_1 вчинив інші протиправні дії, спрямовані на зменшення митних платежів, шляхом подання сертифікату походження (переміщення) товарів EUR.1 №А403.011622 від 04.07.2022 року, одержаного незаконним шляхом, що призвело до неправомірного зменшення розміру митних платежів на загальну суму 16326,57 грн.

Лист Тернопільської митниці Державної митної служби України від 19.08.2022 №7.25-08-1/7.25-20/14/2964, адресовано директору ТОВ «ЛОКВОД» ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , однак, як вбачається з інформації Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на запит від 20.09.2022 року, ОСОБА_1 1999 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що не спростовано апелянтом.

Щодо надсилання позивачу електронних повідомлень на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає, що згідно митної декларації ЕК10АА, вище зазначена електронна адреса належить ОСОБА_3 і відповідачем не доведено, що вказана електронна адреса на яку були скеровані відповідні листи, виклики є офіційною електронною адресою позивача та не підтверджено погодження сторонами реквізитів вказаної електронної адреси позивача для скерування документів, відтак за даних обставин є неможливим встановити та підтвердити приналежність саме позивачу електронної адреси, на яку було надіслано відповідачем електронні листи.

Також згідно договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «ЛОКВОД» у вересні 2022 року, ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) уклали договір про таке: продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність частку в статутному капіталі ТзОВ «ЛОКВОД» та зобов`язується сплатити за неї належну грошову суму. Частка, що відчужується продавцем становить 100% статутного капіталу Товариства, вартість якого складає 1000000 грн. 00 коп.

Як підтверджується Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТзОВ «ЛОКОВОД» від 14.09.2022 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняв частку у статутному капіталі ТзОВ «ЛОКВОД» у розмірір 100% яка в грошовому еквіваленті становить 1000000 гривень 00 копійок.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що станом на 07.10.2022 ОСОБА_1 уже не являвся посадовою особою ТзОВ «ЛОКВОД», оскільки 14.09.2022 він продав корпоративні права підприємства, а тому в останнього не було обов`язку контролювати надходження поштової кореспонденції у відділеннях поштового зв`язку.

Щодо посилання відповідача про те, що у матеріалах справи наявне пояснення позивача від 27.07.2022 (про відмову від надання пояснень), що свідчить про його обізнаність про наявність протоколу про порушення митних правил, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься бланк з поясненнями ОСОБА_1 від 27.07.2022 року, про відмову від надання пояснення згідно ст. 63 Конституції України.

Постановою слідчого СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області від 25.04.2023 року у кримінальному провадженні №0000085 від 26.01.2023 року за ч.3 ст. 358 КК України призначено почеркознавчу експертизу. У цьому кримінальному провадженні позивач перебуває у процесуальному статусі потерпілого.

Згідно висновку експерта від 15.05.2023 №СЕ-19/114-23/7531-ПЧ (експерт повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. ст.384, 385 КК України), рукописні буквенно - цифрові та два підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться в поясненні від 27.07.2022 року на ім`я начальника Тернопільської митниці ОСОБА_5 , згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності до ст. 63 Конституції України відмовився від дачі пояснення - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Враховуючи, що висновок експерта підготовлений в рамках кримінального провадження №0000085 від 26.01.2023 року за ч.3 ст. 358 КК України, відповідає положенням та вимогам закону, містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, то такий береться судом до уваги.

Крім цього, згідно протоколу опитування у справі про порушення митних правил №0043/40300/22 від 09.11.2022 року, ОСОБА_3 вказала, що є агентом з митного оформлення ПП «Райвест», надавала послуги з декларування товару «насіння соняшнику» для ТОВ «ЛОКВОД» на підставі договору від 14.06.2022 №14/06, укладеного між ПП «Райвест» та ТОВ «ЛОКВОД». Із ОСОБА_1 вона не знайома, усі документи необхідні для заповнення та подання митної декларації їй приносив представник підприємства на ім`я ОСОБА_6 , а документи на транспортний засіб та про водія їй надсилали на її електронну адресу або через месенджер. Документи нею подавались до митниці разом із заявою, після чого отримувався сертифікат перевезення EUR.1, який був підставою для зазначення у гр. 36 митної декларації коду митної преференції « 410» та відповідно нарахування у гр. 47 митної декларації вивізного мита за ставкою 3,6%.

Згідно положень Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, у графі 9 митної декларації зазначаються відомості про резидента, який уклав зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту). При декларуванні товарів, що переміщуються за зовнішньоекономічним договором (контрактом) та пов`язаним з ним договором комісії, укладеним між резидентами, у графі зазначаються відомості про комісіонера, який уклав зовнішньоекономічний договір (контракт), і вчиняється запис: «Див. доп.», а в доповненні наводяться відомості про комітента.

Таким чином, у графі 9 митної декларації ЕК10АА містяться відомості про ТОВ «ЛОКВОД» саме як про резидента, яким було укладено договір №1006/2 від 10.06.2022 з Agroforward Trade FZ-LLC, про поставку товару «Насіння соняшника, українського походження, урожаю 2021 року, насипом та/або у бігбегах».

Верховний Суд у постанові від 27.01.2022 у справі № 725/3788/16-а зазначив, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). При цьому зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 22.05.2020 у справі № 751/1477/20 (провадження №К/9901/45268/18) зауважив, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 485 МК України порушення митних правил має місце, зокрема, у разі заявлення декларантом у митній декларації: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Судом встановлено, що 14.06.2022 року між ТзОВ «ЛОКВОД» в особі директора Мінгальова Н.В. (замовник) та Фізичною особою - підприємцем, в особі ОСОБА_2 (брокер), було укладено договір №14/06 про те, що замовник уповноважує брокера проводити від його імені та за його рахунок митне оформлення (декларування) вантажів та надавати послуги місця прибуття автотранспорту, які замовник експортує за кордон та вантажів, які надходить замовнику по імпорту, згідно чинного законодавства України.

В графі 14 митної декларації наводяться відомості про: декларанта, якщо товари декларуються декларантом; уповноважену особу, якщо товари декларуються особою, уповноваженою на це декларантом. Якщо товари, що переміщуються через митний кордон України іншою особою, декларуються митним брокером, додатково зазначаються серія й номер дозволу на провадження митної брокерської діяльності та дата його видачі та декларантом вказано - ФОП ОСОБА_2 .

Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податку на прибуток (покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому цей платник не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зменшення об`єкта оподаткування на суму витрат, які він фактично поніс у зв`язку з отриманням доходу, за можливу неправомірну діяльність контрагента в ланцюгу поставок за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність цього платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Тобто нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.

Такий висновок міститься у постанові Верховного суду від 02.03.2023 у справі №804/644/16 (адміністративне провадження №К/9901/25145/18).

Таким чином, склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України утворюють умисні, цілеспрямовані дії, зокрема про надання декларантом неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Відповідачем при винесенні оскаржуваної постанову у вину позивачу також ставилось, що в підтвердження виробника товару «Насіння соняшнику» ОСОБА_1 надано звіт 4-сг «Звіт про посівні площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2021 році» та 29-сг «Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів ягід і винограду у 2021 році», в яких зазначено, що підприємство ФГ «Агровера Плюс» на земельних ділянках розташованих на території Дрогобицької районної ради Львівської області, здійснює діяльність, яка полягає у вирощуванні сільськогосподарських культур, а саме «Насіння соняшнику», яке в подальшому поставляє підприємству ТОВ «ЛОКОВОД», для здійснення експортних операцій.

В підтвердження своєї позиції стороною відповідача додано до матеріалів справи відповідь від 05.08.2022 на запит Тернопільської митниці від 18.07.2022, в якій зазначено, що довідка про надання земельних ділянок для обробки ФГ «Агровера Плюс» на території Дрогобицької районної ради Львівської області - не видавалась.

Однак, суд звертає увагу, що довідка від 19.04.2021 року про надання земельних ділянок для обробки ФГ «Агровера Плюс» на території Дрогобицької районної ради Львівської області не використовувалась декларантом для видачі сертифікату, не подавалась з метою здійснення митних формальностей на підставі митної декларації ЕК10АА №UA403030/2022/012854, а тому не може ставитись позивачу у провину порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є підставними, оскільки суб`єктом владних повноважень не наведено належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 МК України, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №607/2400/17, від 06.06.2018 по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17, від 14.05.2019 по справі №712/7552/16-а, від 06.11.2020 по справі № 159/1754/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року у справі №465/7975/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 18.09.2023