Справа № 500/4746/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4746/23

19 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Гончаренко Лілю Сергіївну звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.06.2023;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови зарахувати час перебування ОСОБА_1 , яка перебувала на спецпоселенні і згодом реабілітована, в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок стажу роботи згідно статті 58 Закону №1788-XII, статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2325-VIII) з 01.06.2023 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 16.08.1951 до 20.02.1960 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком. Відповідно до довідки від 23.01.2015, виданої управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по іркутській області, ОСОБА_1 (до вступу в шлюб ОСОБА_1 знаходилася разом із репресованим за політичними мотивами батьком на спецпоселенні і визнана такою, що зазнала політичної репресії та реабілітована. Батько позивачки згідно з довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від 12.12.2019 ОСОБА_4 , разом із сім`єю на підставі наказу НКВС СРСР від 31.03.1944 року №7129 рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як членів сім`ї учасника ОУН-УПА 24.10.1944 був виселений на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна. Знята з обліку спецпоселенців 07.01.1960.

З огляду на такі обставини позивач вважає, що на неї розповсюджується дія Закону №2325-VII і вона як репресована особа, яку у подальшому було реабілітовано, має право на підвищення до пенсії передбачене пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, а її стаж має обраховуватися у потрійному розмірі.

У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з вимогою про здійснення перерахунку пенсії та стажу, однак отримала відмову від 28.06.2023, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав 23.08.2023 до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою від 06.06.2023, у якій просила здійснити перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII та здійснити перерахунок стажу роботи згідно вимог статті 58 цього ж Закону.

Відповідач вказує, що позивач народилася в спецпоселенні, в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про те, що позивачка була репресована та у подальшому реабілітована, тому проводити перерахунок пенсії як репресованій особі та згодом реабілітованій згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII немає підстав. Оскільки позивачка народилася на спецпоселенні та не набула трудового стажу, то відсутні підстави і для здійснення перерахунку стажу роботи з 01.06.2023 як пільги по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 16.08.1951 по 20.02.1960.

Представник позивача надіслала до суду 23.08.2023 відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позов, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з відомостями довідки №6/23-Х-1 про реабілітацію від 23.01.2015, яка видана управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по іркутській області, ОСОБА_1 (до вступу в шлюб ОСОБА_1 , дата та місце народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , с.Центральний Хазан Зімінськго району Іркутської області, є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, який репресований в 1945 році з Тернопільської області як член сім`ї учасника ОУН і перебував на обліку в спецпоселенні в Іркутській області по 20.02.1960 (а.с.9).

Інформацією з свідоцтва про народження позивачки підтверджуються відомості про дату і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Центральний Хазан Зімінськго району Іркутської області, батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до довідки №131-х-1/2019, виданої Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області 12.12.2019, гр. ОСОБА_5 (матір позивачки), разом із сім`єю на підставі наказу НКВС СРСР від 31.03.1944 №7129 як член сім`ї учасника ОУН-УПА 25.10.1944 була виселена з с.Зарубинці Підволочиського району Тернопільської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна. Виселення затверджено Особливою Нарадою при ЕКВС СРСР від 07.04.1945 №14-а. Знята з обліку спецпоселенців 18.02.1960 на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 07.01.1960. На підставі Закону України від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" ОСОБА_5 та її сім`я реабілітовані УВС в Тернопільській області 07.04.1992.

Відповідно до довідки №130-х-1/2019, виданої Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області 12.12.2019, гр. ОСОБА_4 (батько позивачки), разом із сім`єю на підставі наказу НКВС СРСР від 31.03.1944 №7129 як член сім`ї учасника ОУН-УПА 24.10.1944 була виселена з с.Стриївка Збаразького району Тернопільської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна. Виселення затверджено Особливою Нарадою при ЕКВС СРСР від 21.04.1945 №15-в. Знятий з обліку спецпоселенців 20.02.1960 на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 07.01.1960. На підставі Закону України від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" ОСОБА_5 та її сім`я реабілітовані УВС в Тернопільській області 13.01.1993.

Відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу 28.08.1986 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.24). Таке прізвище залишилося після розірвання шлюбу, що підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 20.06.2000 відділом реєстрації актів громадського стану м.Селидове Донецької області.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 29.09.2022 Управлінням соціальної політики м.Тернополя, ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2023 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою у довільній формі, у якій просила здійснити перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII з 01.05.2023 та здійснити перерахунок стажу роботи згідно вимог статті 58 Закону №1788-XII з 01.05.2023 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні (16.08.1951 - 20.02.1960) на підставі статті 6 Закону №2325-VIII.

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28.06.2023 позивачку повідомлено про те, що їй відмовлено у перерахунку пенсії на підставі заяви від 06.06.2023 Зазначено, що оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про те, що заявниця працювала на спецпоселенні, тому для зарахування до стажу роботи у потрійному розмірі періоду перебування на спецпоселенні немає підстав.Також зазначено, що підвищення, передбачене постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" (далі - Постанова №654) виплачується в розмірі 43,52 грн.

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у проведенні нарахування підвищення до пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що з`ясуванню у цій справі підлягають такі обставини:

- наявність чи відсутність підстав для виплати позивачці 16.08.1951 року народження (позивачка народилася у спецпоселенні), як особі, батько якої виселений в 1944 році в спецпоселення як член сім`ї учасника ОУН-УПА, та у подальшому батько та його сім`я були реабілітовані, підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII;

- зарахування часу виселення на спецпоселення у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до статті 58 цього ж Закону.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Основного Закону основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" № 962-XII від 17.04.1991 (в редакції, чинній на час реабілітації позивачки та її матері) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2353-ХІІ).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон № 2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінено назву закону на "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону № 962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-ХІІ.

За визначеннями, наведеними у статті 1-1 цього Закону:

репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

За нормами статті 1-3 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Статтею 4 Закону № 962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Суд зазначає, що батько позивачки ОСОБА_4 є репресованою особою, а позивачка є членом сім`ї репресованої особи (як дитина репресованої особи) та потерпілою від репресій в розумінні статті 1-3 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Також суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів з відомостями про те, що ОСОБА_1 визнано репресованою особою. Надані суду довідка №6/23-Х-1 про реабілітацію від 23.01.2015, видана головним управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по іркутській області, та довідка №130-х-1/2019 від 12.12.2019, видана Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, вказують, що ОСОБА_4 (батько позивачки), разом із сім`єю (як член сім`ї учасника ОУН-УПА) був виселений на спецпоселення в Іркутську область, а Хрущ (до вступу в шлюб ОСОБА_1 , знаходилася разом з репресованими за політичними мотивами батьками на спецпоселенні, визнана такою, що зазнала політичних репресій та реабілітована.

В межах спірних правовідносин суд не ставить під сумнів право позивача на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", про наявність яких зазначає представник позивача з посиланням на видане 03.10.2022 посвідчення, однак вказує, що позивач не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи.

Згідно з пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" № 654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а, від 31.10.2019 у справі №442/6456/17, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а.

Оскільки судом встановлено, що позивач не належить до категорії репресованих осіб, як помилково вказує представник позивачки, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи, то суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, а не 50 % як репресованій особі, яку було реабілітовано.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії позивачці в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як члену сім`ї (дитині) репресованої особи.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з 01.06.2023 відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В інші частині першої позовної вимоги слід відмовити, враховуючи статус позивачки - член сім`ї репресованої особи, а не репресована особа, яку було реабілітовано.

При цьому суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058- IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 06.06.2023, а тому саме з 01.06.2023 у позивачки виникло право на перерахунок та виплату їй пенсії з урахуванням підвищення.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII суд зазначає таке.

Як наведено вище, з 05.05.2018 набув чинності Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", яким внесено зміни, зокрема, у Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-XII, у редакції, чинній від 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до статті 58 Закону №1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі.

Згідно з визначенням, яке міститься у статті 1-1 Закону №962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Разом з тим, системний аналіз положень Закону №1788-XII та Закону №1058-IV дозволяє суду дійти висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач народилася у спецпоселенні та була малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набувала, а тому правові підстави для пільгового обчислення періоду знаходження позивачки на спецпоселенні відсутні.

З огляду на наведене позовна вимога щодо перерахунку позивачці стажу роботи згідно з статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.06.2023 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 16.08.1951 по 20.02.1960 на підставі статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років задоволенню не підлягає.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постановах від 04.01.2023 у справі № 500/2791/22, від 27.09.2022 у справі № 500/1199/22, від 31.05.2022 у справі № 380/18251/21, від 11.03.2022 у справі № 300/3632/20, Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.07.2023 у справі № 600/466/23-а, П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01.04.2021 у справі № 540/2411/20, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 10.01.2022 у справі № 280/3647/21.

Позовні вимоги є лише частково підставними та обґрунтованими в частині першої позовної вимоги, в другій позовній вимозі слід відмовити повністю. Вцілому позов підлягає до задоволення частково.

Ураховуючи положення частин першої та третьої статті 139 КАС України, понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 268,40 грн (1/4 від загальної суми 1073,60 грн).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як члену сім`ї репресованої особи, починаючи з 01.06.2023.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім грн 40 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.