Справа № 500/4449/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4449/23

18 вересня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №73 від 06 червня 2023 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до трудового стажу період роботи з 22 вересня 1988 по 02 січня 1989 та з 10 травня 1989 по 08 грудня 1995 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 1995 року, а також період догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3-річного віку;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 26 квітня 2023 року дня встановлення інвалідності згідно довідки МСЕК серії 12ААГ № 245423.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із встановленням IІI групи інвалідності, позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №73 від 06 червня 2023 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.

Позивачка зазначає, що відмовляючи їй у призначенні пенсії по інвалідності, відповідач вказав, що страховий стаж позивачки становить - 6 років 10 місяців 26 днів (з урахуванням догляду за дитиною 1997 рік). До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 1995 року, оскільки записи зроблені до дати видачі трудової книжки. Довідка № 325/06-06 від 25 травня 2023 року видана Трудовим архівом Тернопільської області про підтвердження періоду з 22 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року та з 10 травня 1989 року по 08 грудня 1995 року не взято до уваги, оскільки ім`я в довідці не відповідає паспортним даним. Період догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3 річного віку не враховано, оскільки відсутнє свідоцтво про народження дитини.

За наведених обставин відповідачем прийнято спірне рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Позивачка не погоджується із таким рішенням, а тому звернулась за захистом свої прав до суду.

Ухвалою суду від 25.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

11.08.2023 до суду найшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому відповідач зазначив, що заперечує проти позовних вимог та вказав, що 29.05.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення №69092/01-16 від 06.06.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Відповідно до вказаного рішення вік заявника 53 роки, загальний страховий стаж - 6 років 10 місяців 26 днів (з урахуванням догляду за дитиною 1997 рік). До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 1995 року, оскільки записи зроблені до дати видачі трудової книжки. Довідка № 325/06-06 від 25 травня 2023 року видана Трудовим архівом Тернопільської області про підтвердження періоду з 22 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року та з 10 травня 1989 року по 08 грудня 1995 року не взято до уваги, оскільки ім`я в довідці не відповідає паспортним даним. Період догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3 річного віку не враховано, оскільки відсутнє свідоцтво про народження дитини.

Відповідач вказує, що періоди роботи з 22 вересня 1988 по 02 січня 1989 та з 10 травня 1989 по 08 грудня 1995 року згідно наданої позивачкою трудової книжки НОМЕР_1 від 15.12.1995 не можуть бути враховані, оскільки записи зроблені до дати видачі трудової книжки. Для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами (установами, організаціями), на яких працювала особа на підставі первинних документів з вказанням дати народження. Довідка від 25.05.2023 № 325/06-06 видана Трудовим архівом Тернопільської області про підтвердження періоду з 22.09.1988 по 02.01.1989 та з 10.05.1989 по 08.12.1995 не взято до уваги, оскільки ім`я в довідці не відповідає паспортним даним, оскільки у довідці від 25.05.2023 № 325/06-06 зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає даним, які містяться у паспорті (у якому зазначено прізвище « ОСОБА_3 »), також вищевказана довідка містить розбіжності щодо запису імені позивачки « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ». Період догляду за дитиною 1992 року народження, відповідно до довідки від 12.05.2023 № 6-56 про виховання дітей до 3-річного віку не враховано, оскільки під час звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області було відсутнє свідоцтво про народження дитини.

Таким чином, у пенсійного органу відсутні правові підстави для зарахування позивачці до страхового стажу вказаного періоду роботи та призначення пенсії по інвалідності.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вік 53 роки.

У відповідності до довідки серії 12ААГ № 245423 серії, 26 квітня 2023 року ОСОБА_6 встановлено III групу інвалідності загального захворювання на строк до 01 травня 2024 року, із визначеною датою чергового переогляду 26 квітня 2024 року.

29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №69092/01-16 від 06.06.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Як вбачається із змісту рішення, вік заявника 53 роки, загальний страховий стаж - 6 років 10 місяців 26 днів (з урахуванням догляду за дитиною 1997 рік). До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 1995 року, оскільки записи зроблені до дати видачі трудової книжки. Довідка № 325/06-06 від 25 травня 2023 року видана Трудовим архівом Тернопільської області про підтвердження періоду з 22 вересня 1988 року по 02 січня 1989 року та з 10 травня 1089 року по 08 грудня 1995 року не взято до уваги, оскільки ім`я в довідці не відповідає паспортним даним. Період догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3 річного віку не враховано, оскільки відсутнє свідоцтво про народження дитини.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.06.2023 №1900-0211-8/24119 позивачку повідомлено про відмову у призначенні пенсії по інвалідності за згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №69092/01-16 від 06.06.2023.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. (абзац перший частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. (абзац перший частини третьої статті 24 Закону №1058-IV)

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивачка не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивачки.

Як видно з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 22 вересня 1988 року прийнята вагарем Скалатського бурякопункту, сезонно (Наказ № 66л від 19 вересня 1988 року);

- 02 січня 1989 року звільнена в зв`язку з закінченням сезону прийомки буряків (наказ № 2л від 02 січня 1989 року);

- 10 травня 1989 року прийнята робочою Скалатського бурякопункту (сезонно) (наказ № 39 л від 10 травня 1989 року);

- звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпПУ (наказ № 72 к від 08 грудня 1995 року.

Дата заповнення трудової книжки зазначено - 15 грудня 1995 року

Згідно спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №69092/01-16 від 06.06.2023 про відмову у призначенні пенсії, до страхового стажу позивачці не зараховано періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , період з 22.09.1988 по 02.01.1989 та з 10.05.1989 по 08.12.1995 оскільки записи зроблені до дати видачі трудової книжки.

При цьому суд зауважує, що у трудовій книжці позивачки у відомостях про роботу записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №58 та працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення працівника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці НОМЕР_1 , та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового стажу.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Окрім того, на підтвердження страхового стажу позивачкою надано архівну довідку №325 від 25 травня 2023 року, виданої трудовим архівом Кременецького району Тернопільської області на підставі фонду №117, справа № 578,578,598,694, аркуш 111-112, 2-12,51,101, зі змісту якої вбачається, що в документах архівного фонду «Відкритого акціонерного товариства «Лановецький цукровий завод» трудового архіву Лановецької міської ради в наказах по особовому складу значаться:

- Наказ № 66-л від 19 вересня 1988 року, смт. Ланівці, параграф -1.

Прийняти слідуючих робітників Скалатського бурякопункту з 22 вересня 1988 року на період прийомки і зберігання цукрових буряків: 1. ОСОБА_7 - вагарем.

Наказ № 2-л від 02 січня 1989 року смт. Ланівці параграф -1.

В зв`язку з закінченням сезону прийомки і зберігання буряків звільнити слідуючих сезонних робітників Скалатського бурякопункту, з 2 січня 1989 року: 1 . ОСОБА_7 - вагара . - Наказ № 39-л від 10 травня 1989 року смт. Ланівці параграф -І.

Прийняти тов. ОСОБА_7 - підсобною робочою Скалатського бурякопункту, з 10 травня 1989 року, на час прийомки цукрових буряків, підстава; заява ОСОБА_7 ; - Наказ № 72-к від 08 грудня 1995 року смт. Ланівці параграф -2.

Звільнити ОСОБА_1 - робочу Скалатського бурякопункту з 8 грудня 1995 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 .

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 1991 року, дошлюбне прізвище позивачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке змінено на ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 .

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач не взяв до уваги вказану довідки оскільки зазначена довідка містить розбіжності щодо запису імені ОСОБА_9 .

Суд вказує, що така допущена описка в написані імені позивачки, через спорідненість імен « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_4 », не може бути виправданою, оскільки допущена не з вини позивачки, разом з тим записи у вказаній довідці є послідовними, логічними та відповідають записам, зробленим у трудовій книжці позивачки.

На переконання суду, самі лише описки у написанні імені в документах, що підтверджують стаж позивачки, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом встановлено, що вони стосуються саме позивачки,

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, суд враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки, інших документів, довідок та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Спірні правовідносини у цій справі виникли також у зв`язку з незарахуванням органом Пенсійного фонду до загального страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3 річного віку, у зв`язку із відсутністю свідоцтва про народження дитини, з приводу чого суд зазначає таке.

За нормами частини другої статті 181 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до положень пункту "ж" абзацу третього статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах на підставі свідоцтва про народження.

У відповідності до довідки № 6-56 виданої 12.05.2023 Скалатською міською радою Тернопільського району тернопільської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно народила і виховала до 3 річного віку 2-х дітей: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якої записано ОСОБА_1 .

Відповідачем у справі не спростовувалися доводи стосовно того, що позивачка не народжувала та не виховувала дитину 1992 року народження до 3 річного віку, відтак такі доводи не приймаються до уваги судом, тому спірний період по догляду за дитиною 1992 року народження, відповідно до довідки від 12.05.2023 № 6-56 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №73 від 06.06.2023 про відмову у призначенні позивачці пенсії по інвалідності з підстав неврахування страхового стажу за доданими документами підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Водночас, щодо позовних вимог про зобов`язання призначити і виплатити з 26.04.2023 позивачці пенсію по інвалідності то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2023 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №73 від 06 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22 вересня 1988 по 02 січня 1989 та з 10 травня 1989 по 08 грудня 1995 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 1995 року, а також період догляду за дитиною 1992 року народження відповідно до довідки від 12 травня 2023 року № 6-56 про виховання дітей до 3-річного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимого відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,49094 ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.