Справа № 520/15375/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 р. № 520/15375/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях (Театральний майдан, 1, м. Харків) про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив стягнути на користь позивача заробітну плату шляхом зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2012 року по липень 2021 року згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2012 року по липень 2021 року згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України.

04.09.2023 позивачем до суду подано заяву, в якій він просив суд вийти за межі позовних вимог у справі, доповнивши вказаний у них кінцевий період зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток з вересня 2012 року по липень 2021 року до нового періоду з вересня 2012 року по 18 серпня 2021 року.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 01.11.2011 року №200 ОСОБА_1 було призначено на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу відповідача з 01.11.2011 року.

31.08.2012 року наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 28.08.2012 року №141 ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу відповідача.

31.08.2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області здійснено нарахування та виплату коштів у сумі 1492,38 грн. (оклад, доплата за ранг, доплата за вислугу років, надбавка за високі досягнення у праці, щомісячна премія, відпускні).

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях щодо невиплати належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України; постановити до стягнення на користь позивача заробітну плату шляхом зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2012 по 25.02.2020 згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України; постановити до стягнення на користь позивача заробітну плату шляхом зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи 01.11.2011 по 25.02.2020 включно згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 (справа №520/2982/2020) у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду (справа №520/2982/2020) від 05.11.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 по справі №520/2982/2020 скасовано.

Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2012 по день фактичного розрахунку у розмірі 61052 (шістдесят одну тисячу п`ятдесят дві) грн. 22 коп.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 (справа № 520/2982/2020) було частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Прийнято додаткову постанову, якою позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях щодо невиплати належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України та постановлення до стягнення на користь позивача заробітної плати шляхом зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи 01.11.2011 по 25.02.2020 включно згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях щодо невиплати належних ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи 01.11.2011 по 25.02.2020 включно згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі №№ 520/17794/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) про стягнення заробітної плати - задоволено.

Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату заробітної плати у вигляді своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів за щорічні оплачувані відпустки та службові відрядження за межі Харківської області, а також не донарахованої та не виплаченої матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку за період з 01.11.2011 року по 31.08.2012 року.

Листом від 15.03.2021 №20-02-ПІ-24 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях надіслало на адресу позивача копію особового рахунку за 2011-2012 роки, розрахунок донарахування за рішенням суду, розрахунковий лист за березень 2021 та копію платіжного доручення.

В адміністративному позові позивач зазначає, що таким чином, належна йому заробітна плата у вигляді своєчасно не донарахованих та не виплачених коштів за щорічні оплачувані відпустки та службові відрядження за межі Харківської області, а також не донарахованої та не виплаченої матеріальної допомоги у розмірі середнього заробітку за період з 01.11.2011 року по 31.08.2012 року, була нарахована та виплачена відповідачем лише у березні 2021 року, з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у адміністративній справі №520/4899/21 зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з листопада 2011 року по березень 2021 року згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Позивач, посилаючись на вказані обставини, звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення заробітної плати у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з вересня 2012 року по липень 2021 року.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Вказані правові позиції викладені Верховним Судом є обов`язковими для врахування, в силу положень ч.5 ст. 242 КАС України.

Суд також зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24.03.1995 N 108/95-ВР «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 (далі - Порядок N 100).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку N 100, зокрема, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Розділу IV Порядку N 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку N 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Положеннями Розділу ІІІ Порядку N 100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини.

Так, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (п. 3 Порядку N 100).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 520/17794/2020 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях було здійснено виплату ОСОБА_1 у розмірі 397,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2021 № 90. Даний факт виплати також не спростовується позивачем.

Позивач, як на підставу звернення до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2012 року по липень 2021 року згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України, зокрема, зазначив, що нараховані та виплачені позивачу у березні 2021 року кошти з заробітної плати у вигляді премії, що підтверджується його листом від 15.03.2021 року №20-02-П1-24, а також кошти, які підлягають нарахуванню та виплаті відповідачем згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у адміністративній справі №520/4899/21, мали бути виплачені, на думку позивача, до моменту оформлення звільнення з роботи, однак не пізніше 31.08.2012 року.

Суд зазначає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020 року у справі № 520/2982/20203 з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2012 по день фактичного розрахунку у розмірі 61052 (шістдесят одну тисячу п`ятдесят дві) грн. 22 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у справі № 520/4899/21 Регіональне відділення було зобов`язане нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з листопада 2011 року по березень 2021 року згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

З матеріалів справи убачається, що регіональним відділенням платіжним дорученням від 18.08.2021 № 493 перераховано на користь ОСОБА_1 502, 63 грн, призначення платежу - компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, підстава - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у справі № 520/4899/21.

Таким чином, відповідачем 18 серпня 2021 року було здійснено виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за рішенням суду.

Приписами статті 233 КЗпП України (на час виникнення спірних правовідносин» встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто зазначена виплата не входить до структури заробітної плати.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Разом з тим, суд зазначає, що правова природа компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), яка передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III, має компенсаторний характер. Вона спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

При цьому така компенсація не є додатковою заробітною платою в розумінні Закону України "Про оплату праці".

Отже, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яка була предметом розгляду справи № 520/4899/21, не є заробітною платою та не відноситься до виплат, що входять до структури заробітної плати, що свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин положень визначених ст. 117 КЗпП .

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях (Театральний майдан, 1, м. Харків) про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко