Справа № 620/8326/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року Чернігів Справа № 620/8326/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

У С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просить:

стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Чернігівській області, Чернігівський район, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: UA0025522, ККДБ: 50070000, ) 19 287,69 грн. адміністративно-господарських санкцій та 925,80 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році, чим порушив вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвалою судді від 19.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зважаючи на те, що ним було створено робоче місце та з 22.03.2021 працювала особа з інвалідністю ОСОБА_2 . Відповідач зазначив, що в повному обсязі виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць, у зв`язку з чим нарахування адміністративно-господарських санкцій відповідачу підлягають сплаті.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому не погодився з доводами позивача та вказав, що нарахування адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованим та неправомірним, оскільки згідно з поданими відповідачем звітів за 1-3 квартали 2022 року до контролюючих органів (ДПС, яка передає дані до ПФУ) норматив робочих місць для влаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік фактично виконано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 31.08.2015 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець /а. с. 139/ і згідно з вимогами чинного законодавства України несе обов`язок по обов`язковому працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами встановлює Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон).

Статтею 17 Закону встановлено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 19 Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Частиною першою статті 20 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За змістом частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію, зокрема, про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з проведеним позивачем розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік - 8 осіб, з них: середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1 особа /а. с. 4/.

Проте, згідно з даними звітності, які були подані відповідачем за період з 1 кварталу по 3 квартал 2022 року, у підприємця працював робітник з інвалідністю ОСОБА_2 , про що повідомлено позивача листом від 09.05.2023 вих. №1 /а. с. 35/. У вказаному листі також зазначено, що відповідні дані подані до ПФУ в уточнюючому звіті з ЄСВ за 1-3 квартали 2022 року.

Відповідачем направлено звернення від 20.06.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з проханням привести у відповідність дані державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до звітів, поданих підприємцем /а. с. 37/.

Також фізичною особою-підприємцем було направлено звернення від 20.06.2023 до ГУ ДПС у Чернігівській області з проханням підтвердити факт перебування у трудових відносинах особи з інвалідністю та виконання нормативу робочих місць працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році /а. с. 39/.

ГУ ДПС у Чернігівській області листом від 07.07.2023 повідомило, що Наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773 не передбачено проведення коригувань показників заголовної частини Розрахунку /а. с. 40/.

У період І-ІІІ кварталу 2022 року згідно штатного розпису у відповідача працювало від 6 до 12 осіб /а. с. 41-44/.

Відповідно до наказу № 1-К від 19.03.2021, починаючи з 22.03.2021 на посаду продавця непродовольчих товарів була прийнята особа з інвалідністю ОСОБА_2 на підставі трудового договору № 22-03-21/Ю /а. с. 45/.

Робота ОСОБА_2 на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_1 також підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 02.09.1993 /а. с. 48/.

Як вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 28.05.2015 ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності (3 грп., загальне захворювання) /а. с. 46/.

Крім того, фізичною особою-підприємцем було подано позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік, де вказано про працевлаштування особи з інвалідністю /а. с. 56/.

Відповідачем було подано до ГУ ДПС у Чернігівській області податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і суму отриманого податку, а також сум нарахування єдиного внеску за період з 1 кварталу 2022р. по 3 квартал 2022р., де зазначена кількість штатних працівників та осіб з інвалідністю, які працюють у відповідача /а. с. 52-123/.

Надалі після отримання листа від позивача, ФОП подала додатково уточнюючі дані за 1 квартал 2022р. - 3 квартал 2022 р. про дотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю /а. с. 56-88/.

Також відповідно до штатного розпису від 23.09.2022 /а. с. 124/ та звіту за четвертий квартал, поданого до ГУ ДПС у Чернігівській області /а. с. 126-129/, чисельність працівників у відповідача складає 7 осіб, що у відповідності до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» їй соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», не передбачає необхідності дотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини третьою статті 18 вказаного Закону чітко визначені обов`язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що обов`язком роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» фактично є укладання трудового договору з особою з інвалідністю, яка самостійно звернулася до роботодавця або була направлена до нього державною службою зайнятості. В силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було виконано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», зокрема, створено робоче місце для особи з інвалідністю та працевлаштовано таку особу, тобто вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач: Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, вул.В.Радченка, 14,м.Чернігів,14017, .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду складений 18 вересня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць