Справа № 380/5949/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 рокусправа № 380/5949/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.Желік, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування відмови у призначенні пенсії, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати неправомірною відмову відповідача - 1 ГУ Пенсійного Фонду України у Харківській області про призначення мені пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача - 2 ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити мені пенсію за віком з часу набуття права на призначенні мені такої пенсії тобто з 11 листопада 2022 року згідно ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягнення 60-річного віку позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Водночас, як зазначає позивач, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення №22 від 02.01.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком. Вказаним рішенням позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979, оскільки не читається печатка при звільненні; з 01.12.1995 по 16.05.1996, оскільки дописано номер наказу про звільнення. Також позивач вказує, що до його страхового стажу не зараховано періоди служби в Збройних Силах СРСР з 11.11.1980 по 19.11.1983. Вказане рішення вважає протиправним, оскільки його трудовий стаж є достатнім для призначення пенсії за віком.

Позиція відповідача 2 викладена у відзиві на позовну заяву, у якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що у випадку наявності виправлених записів у трудовій книжці, такий запис, відповідно до положень п.3 Інструкції №58, може бути підтверджений відповідною довідкою підприємства. Однак додаткових документів на підтвердження періодів роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996 позивачем надано не було. Також зазначив, що твердження позивача про не зарахування періодів його служби в армії не відповідає дійсності, адже згідно розрахунку стажу позивача такий період було зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії.

Позиція відповідача 1 викладена у відзиві на позовну заяву, у якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що до загального стажу позивача не зараховано періоди роботи позивача з 01.06.1977 по 01.06.1979, оскільки не читається печатка при звільненні; з 01.12.1995 по 16.05.1996, оскільки дописано номер наказу про звільнення.

Ухвалою судді від 19.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 01.06.1977 по 01.06.1979 працював в совхозі «Чупалейський» трактористом-машиністом; у період з 01.12.1995 по 16.05.1996 працював в Товаристві «Віка» ЛТД на посаді зав. магазином.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив військову службу з 14.11.1980 по 05.11.1983.

27.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області№22 від 02.01.2023 відмолено у призначенні пенсії.

Як вбачається із згаданого рішення, необхідний вік: 60 років; вік заявника: 60 років; необхідний страховий стаж: 29 років; страховий стаж заявника становить: 26 років 01 місяць 21 день. За наданами документами до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.06.1977 по 01.06.1979, оскільки не читається печатка при звільненні; з 01.12.1995 по 16.05.1996, оскільки дописано номер наказу про звільнення.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправним та таким, що порушує право позивача на належне соціальне забезпечення, останній звернувся до суду з метою його скасування та зобов`язання відповідача 2 призначити йому пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV).

Згідно статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини другої вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідач 1 прийняв рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та не зарахував до його страхового стажу періоди роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979, оскільки не читається печатка при звільненні; з 01.12.1995 по 16.05.1996, оскільки дописано номер наказу про звільнення.

Щодо не зарахування періодів роботи позивача з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996 суд зазначає таке.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що станом на момент внесення записів про період роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 до трудової книжки позивача, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно абзацу 1 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яка була чинною станом на момент внесення записів про роботу позивача в період з 01.12.1995 по 16.05.1996.

Дослідивши копію трудової книжки серії НОМЕР_1 суд встановив, що окрім не чітко проставленого відтиску печатки на записі номер 2 та дописаного номеру наказу в записі номер 12, така містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд вказує, що період роботи позивача в трудовій книжці зазначено правильно.

Також з аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, а відтак недоліки ведення трудової книжки, які визначені відповідачем у спірному рішенні, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначений відповідачами недолік (не читається печатка при звільненні та дописаний номер наказу про звільнення) не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд знову ж таки зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак суд приходить до висновку, що не зарахування періодів роботи позивача з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996 до його страхового стажу є протиправним, що, в свою чергу, свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 02.01.2023 у цій частині та необхідність його часткового скасування.

У той же час суд відзначає, що станом на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком від 27.12.2022, підтверджений страховий стаж позивача, у відповідності до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 02.01.2023, становив 26 років 01 місяць 21 день.

Презюмуючи зарахування пенсійним органом до підтвердженого страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996, сукупний страховий стаж позивача становитиме 28 років 7 місяців 7 днів (26 років 01 місяць 21 день + 2 роки 0 місяців 0 днів + 0 років 5 місяців 16 днів), який, у відповідності до вказівки частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років), є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

Таким чином суд висновує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком внаслідок відсутності загального страхового стажу 29 років, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV, діяло в межах та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України.

Відтак в решті мотивів рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 02.01.2023 не підлягає скасуванню.

Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу час його служби в Збройних Силах СРСР з 11.11.1980 по 19.11.1983, суд зазначає, що як вбачається з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 форми РС-право, період військової строкової служби з 11.11.1980 по 19.11.1983 зараховано до страхового стажу позивача (2 роки 11 місяців 22 дні), що свідчить про безпідставність вимог в цій частині.

Не підлягає задоволенню й позовна вимога про зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком з огляду на відсутність необхідного станом на момент звернення із заявою до пенсійного органу страхового стажу 29 років, про що вже було зазначено вище.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача у розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №22 від 02.01.2023 в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів його роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди його роботи з 01.06.1977 по 01.06.1979 та з 01.12.1995 по 16.05.1996.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Желік О.М