Справа № 280/4103/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Справа № 280/4103/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря судового засідання Прус Я.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

третя особа Державна судова адміністрація України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі ТУ ДСА в Запорізькій області, відповідач), третя особа Державна судова адміністрація України (далі ДСА України, третя особа), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу добових витрат на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу витрати на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно у загальній сумі 79200,00 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що законодавством прямо, чітко та зрозуміло передбачено, що суддя, який був направлений у відрядження як тимчасове переведення до іншого суду має право на відшкодування витрат в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98. Вказує, що 15.12.2022 в ТУ ДСАУ в Запорізькій області, на виконання положень законодавства був поданий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період з 08.08.2022 по 30.11.2022 на загальну суму 24600,00 грн., а потім 22.12.2022 на адресу відповідача направлено аналогічну заяву та звіт за грудень 2022 року на суму 9300,00 грн., проте ніяких витрат на відрядження позивач не отримав. Зауважує, що з метою з`ясування причини тривалого неотримання позивачем витрат на відрядження звернувся до ТУ ДСА України в Запорізькій області із відповідною заявою та просив виплатити та вжити заходів щодо виплати, на яку листом від 23.02.2023 №08-04/717 позивач отримав відповідь від відповідача про те, що питання про виплату витрат на відрядження буде прийнято після роз`яснень ДСА України. Надалі 24.05.2023 позивач отримав відповідь від ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-04/1967 про те, що нібито не були передбачені видатки на відрядження, а витрати на відрядження позивач матиме можливість отримати лише на підставі рішення суду, у зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду із цим позовом з метою захисту своїх прав від протиправної бездіяльності відповідача.

Ухвалою суду від 16.06.2023 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначене підготовче засідання на 13 липня 2023 року.

Відповідач позов не визнав, 30 червня 2023 року надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №27411), у якому вказує, що кошторисом на 2022 рік видатки за КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження» не передбачалися та не могли бути передбачені у обсягах, потреба у яких виникла у зв`язку з тимчасовою окупацією частини Запорізької області та активними бойовими діями на території деяких районів області. Зазначає, що враховуючи тривалий термін відрядження суддів до інших судів того самого рівня та спеціалізації, обсяг коштів, необхідний для відшкодування витрат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 за №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» суттєво перевищував обсяг видатків, затверджений у кошторисі 2022 року за КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження». Крім того, наголошує, що відшкодування у 2023 році добових витрат 2022 року за рахунок кошторисних призначень 2023 року є прямим порушенням вищевказаних норм бюджетного законодавства. Стосовно підстав для проведення відшкодування добових витрат судді Каретник Ю.М., то на думку територіального управління, питання виплати витрат на відрядження суддям, які не здійснюють правосуддя, не знайшло належного правового врегулювання, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачем через систему «Електронний суд» надіслано 30 червня 2023 року відповідь на відзив, в якій додатково вказує, що відсутність повноважень на здійснення правосуддя пов`язана з саме обставинами, які не залежать від моєї волі та не обумовлені поведінкою позивача, що було встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 280/348/23, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023. Тому вважає, що як суддя, яка не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, має право на отримання усіх виплат, встановлених чинним законодавством для суддів, у тому числі й на відшкодування добових витрат на відрядження. При цьому, стверджує, що звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, за період з 08.08.2022 до 31.12.2022 були отримані відповідачем 15 та 22 грудня 2022 року, тобто до дати фактичного отримання вказаних вище коштів (копії відповідних звітів та супровідних листів до них долучені до адміністративного позову), однак, незважаючи на отримання вказаних звітів, відповідачем не було вжито жодних заходів для забезпечення відшкодування мені відповідних витрат на відрядження у 2022 бюджетному році.

13 липня 2023 року підготовче засідання по справі відкладено на 08 серпня 2023 року.

Ухвалою суду від 08.08.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 серпня 2023 року.

У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою (вх.№35902 від 17.08.2023) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, до суду надіслав клопотання (вх. №35945 від 17.08.2023) про розгляд справи у письмовому провадженні.

За приписами частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 6 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

За приписами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України від 24.09.2016 №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Пологівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років та на підставі наказу голови Пологівського районного суду Запорізької області від 06.10.2016 №18-ос була зарахована до штату вказаного суду на посаду судді.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 29.07.2022 №318/0/149-22 позивача направлено у відрядження до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з наказом голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2022 №16-ос позивача зараховано до штату суду з 08.08.2022, у зв`язку з її переведенням шляхом відрядження з Пологівського районного суду Запорізької області та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису без застосування регіонального коефіцієнту.

15.12.2022 позивачем до ТУ ДСАУ в Запорізькій області, на виконання положень законодавства був поданий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період з 08.08.2022 по 30.11.2022 на загальну суму 24600,00 грн., а потім 22.12.2022 на адресу відповідача направлено аналогічну заяву та звіт за грудень 2022 року на суму 9300,00 грн., проте ніяких витрат на відрядження позивач не отримав.

У подальшому, позивачем кожен місяць до відповідача подавались звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а саме: від 27.01.2023 за січень 2023 року на суму 9300,00 грн.; від 24.02.2023 за лютий 2023 року на суму 8400,00 грн.; від 24.03.2023 за березень 2023 року на суму 9300,00 грн.; від 24.04.2023 за квітень 2023 року на суму 9000,00 грн.; від 25.05.2023 за травень 2023 року на суму 9300,00 грн.

Листом від 23.02.2023 №08-05/717 ТУ ДСА в Запорізькій області повідомило позивача, що з метою запобігання нецільовому використанню бюджетних коштів територіальним управлінням було направлено запит на адресу ДСА України, як головному розпоряднику бюджетних коштів щодо надання роз`яснень стосовно можливості відшкодування суддям, які не здійснюють повноваження, добових витрат.

Згідно з листом-відповіддю від 24.05.2023 №08-04/1967 ТУ ДСА в Запорізькій області виконання відшкодування добових витрат у 2023 році за 2022 рік є прямим порушенням норм бюджетного законодавства, тому питання відшкодування вищевказаних витрат може бути вирішено лише у судовому порядку. Одночасно інформуємо, що для можливості здійснення відшкодування видатків на відрядження суддям, тимчасово переведених шляхом відрядження до місцевих загальних судів Запорізької області та з метою направлення до ДСА України клопотання про затвердження додаткових кошторисних призначень за КЕКВ 2250 "Видатки на відрядження" територіальним управлінням наразі здійснюється відповідний розрахунок. Тобто, відшкодування у 2023 році добових витрат за 2022 рік суддям, які не здійснюють правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноважень, зокрема позивачу, може бути здійснено лише на підставі рішення суду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати добових витрат на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно, позивач звернувся із даним позовом д суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1402-VIII) у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

Відповідно до частини 5 статті 55 Закону №1402-VIII порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Як зазначено у пункті 1 розділу VІ «Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення)», затвердженого 24 січня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя №54/0/15-17, суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98«Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Ураховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача, що суддя Каретник Ю.М. має право на нарахування та виплату їй витрат на відрядження.

При цьому, вивчивши матеріали справи, встановив, що повноваження позивача як судді припинились з 24 вересня 2021 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, не завершення процедури кваліфікаційного оцінювання суддів та не призначення позивача на посаду судді Президентом України, тобто, обставини, які не залежали від волі позивача, що було встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 280/348/23, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023.

При цьому, норми права не містять заборони на нарахування та виплату судді, який не здійснює правосуддя через не залежні від нього причини, витрат на відрядження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (пункти 51 і 52).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Заява N 22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

На думку суду, у даній справі має бути передусім визначена наявність права позивача як судді, який не здійснює правосуддя через не залежні від нього причини, на нарахування та виплату йому витрат на відрядження.

Обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, є підставою для встановлення способу або порядку виконання рішення суду відповідно до статті 378 КАС України. Тобто, питання виконання рішення суду «за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»» є передчасним та може бути вирішене згідно з приписами статті 378 КАС України на стадії виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ), третя особа Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 витрати на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно у загальній сумі 79200,00 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак