Справа № 520/21575/23
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 р. Справа № 520/21575/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () у зарахуванні до його страхового стажу (61184, м. Харків, вул. Дружби народів, б. 208, кв. 52, серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) періодів роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) () з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) періоди роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) () з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області () перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) пенсію як інваліду II групи з урахуванням страхового стажу з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області () нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) всю недонараховану та невиплачену пенсію за весь період з 01.03.2010 по дату перерахування пенсії та компенсацію за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

На обґрунтування позовних вимог вказав, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство - страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Таким чином, внаслідок невиконання Харківським інститутом управління обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України, він фактично був позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у вказаній установі, що є неприпустимим і таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсі за періоди з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015 не є підставою для позбавлення його права на пенсію у заслуженому розмірі. Вважає, що він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до його страхового стажу періоду роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління. При цьому у його трудовій книжці всі записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення зроблені належним чином. Наголошує на необхідності застосування правових позицій Верховного Суду щодо аналогічних випадків, які викладені у постановах від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17 та від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17. У зв`язку з цим, вбачає законні підстави для перерахунку його пенсії по інвалідності з урахуванням страхового стажу за періоди з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 11 05.2015 по 31.05.2015, а також для нарахування всієї неотриманої ним пенсії за попередні роки, яку він недоотримав через незарахування вказаних періодів роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) () до його страхового стажу без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копію ухвали отримано відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Записами у трудовій книжці підтверджується, що у період з 02.10.1998 по 01.09.2015 позивач працював в Харківському інституті управління (а.с. 9, 10).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) до страхового стажу позивача не зараховані періоди з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015 (а.с. 11-14).

22.06.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області із заявою щодо включення до його страхового стажу періодів роботи з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015 (а.с. 5,6).

Листом № 19062-21055/3-02/8-2000/23 від 14.07.2023 відповідач повідомив позивача, що у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України станом на день надання відповіді на звернення інформація стосовно нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків на застраховану особу ОСОБА_1 підприємством Харківський інститут управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) за періоди роботи з 01.03.2010 по 30.09.2011, з 01.04.2012 по 28.02.2015 та з 01.05.2015 по 31.05.2015 відсутня. Отже, враховуючи умови статті 24 Закону, підстав для зарахування даних періодів при обчисленні стажу немає, але враховуючи умови абзацу 2 статті 24 Закону даний період зараховано як додатковий стаж (період знаходження на інвалідності) до повного страхового стажу при розрахунку пенсії по інвалідності.

У вказаному листі відповідачем проінформовано, що загальний стаж позивача для призначення пенсії складає 42 роки 11 місяців 21 день, що складається зі стажу роботи 29 років 03 місяці та додаткового стажу знаходження на інвалідності 13 років 08 місяців 21 день, стаж зараховано по 28.02.2022. Виплата пенсії провадиться як працюючій особі (а.с. 7, 8).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із вимогами про зарахування страхового стажу та проведення перерахунку пенсії з урахуванням зарахованого стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в межах доводів позивача, суд зазначає таке.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу для перерахунку пенсії окремих періодів роботи у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

Згідно з трудовою книжкою позивача у період з 02.10.1998 по 01.09.2015, він працював в Харківському інституті управління (а.с. 9,10).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) до страхового стажу позивача не зараховані періоди з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015 (а.с. 11-14).

Разом з тим, спірний період роботи підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивачці до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа.

Оскільки, наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що у спірний період позивач працював в Харківському інституті управління, де йому виплачувалася заробітна плата, на яку в свою чергу повинні були нараховуватися страхувальником страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивачу вказаний період роботи.

Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачці періодів її роботи на такому підприємстві.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність дій пенсійного органу щодо не врахування спірного періоду до стажу роботи позивача критеріям правомірності дій суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачу періодів роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та зобов`язання зарахувати спірний стаж роботи до страхового стажу підлягають задоволенню.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні вказаного періоду роботи до пільгового страхового стажу позивача та з цих підстав також безпідставно відмовив у перерахунку розміру пенсії з урахуванням такого стажу.

При вирішенні спору та визначення з якої дати слід провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням страхового стажу суд враховує, що позивач отримує пенсію по інвалідності як працююча особа, тобто страховий стаж, який позивач просить врахувати, останній набув після призначення пенсії.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

З системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що додатково набутий страховий стаж зараховується та перерахунок пенсії проводиться з урахуванням додатково набутого стажу не одномоментно з зарахуванням страхового стажу та сплатою страхових внесків, а зі спливом не менше 24 місяців з дати проведення призначення/ останнього перерахунку пенсії.

Відтак вимоги позову про проведення перерахунку та виплати пенсії за весь період з 01.03.2010 по дату перерахування пенсії суперечать приписам статті 42 Закону №1058-IV, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду на матеріали справи, відповідачем листом від 14.07.2023 повідомлено, що при проведенні останнього перерахунку пенсії стаж зараховано по 28.02.2022, тобто останній перерахунок пенсії був проведений позивачу станом на лютий 2022 року. Отже, станом на 28.02.2022 до страхового стажу позивача мав бути зарахований період роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) () з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015, відтак суд вважає за можливе зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії саме з 28.02.2022.

На думку суду, оскільки при останньому перерахунку пенсії в лютому 2022 року для визначення розміру пенсії, відповідачем безпідставно не були враховані вказані вище періоди роботи у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків, в той час як наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, тому одночасно із зарахуванням до страхового стажу вказаних періодів роботи розмір пенсії позивача підлягає перерахунку з урахуванням цих періодів з дати проведення останнього перерахунку пенсії 28.02.2022.

Суд також звертає увагу, що позивачем не дотримано порядку звернення із заявою про перерахунок пенсії, а відповідачем фактично рішення про відмову у перерахунку пенсії не приймалося, оскільки у листі ГУ ПФУ в Харківській області від 14.07.2023 (а.с.7-8) повідомлено позивача саме про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи та перерахунку пенсії з урахуванням стажу. В той же час повідомлення про недотримання процедури звернення за перерахунком пенсії вказаний лист відповідача не містить, а тому неналежна форма заяви не є підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Крім того, висновки суду у цій справі не можуть ґрунтуватися лише на оцінці зовнішньої форми оскаржуваного рішення відповідача, без з`ясування дійсних обставин справи та їх правового регулювання, без застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню, оскільки такий підхід суду до вирішення цієї справи не може забезпечити позивачу ефективний спосіб захисту його прав (аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №243/2677/15-а, від 14.08.2019 у справі №712/1425/17-а, від 07.10.2019 у справі №752/9509/17).

Окремо суд звертає увагу, що у відповіді на звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що спірний стаж було зараховано як додатковий стаж при розрахунку пенсії по інвалідності, але під час судового розгляду справи відповідачем не надано ані відзиву, ані жодного доказу на спростування повідомлених позивачем обставин щодо не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», суд зазначає таке.

Так, згідно зі ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" 19 жовтня 2000 року N 2050-III (далі по тексту - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст.2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі по тексту - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п.3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п.3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Отже, нарахування та виплата суми пенсії внаслідок проведеного перерахунку з 28.02.2022 є первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходу є передчасними та такими, що заявлені на майбутнє, за відсутності підстав вважати, що його право на отримання компенсації при виплаті пенсії буде порушене відповідачем.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 10.07.2018 по справі №404/6317/16-а, від 25.10.2018 по справі №420/1410/17, від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а, від 23.12.2020 по справі №807/1525/16, від 04.03.2021 по справі №520/34/17, від 01.04.2021 по справі №120/4555/18-а.

З урахуванням наведеного вище, зазначені позивачем доводи щодо обґрунтованості його вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу є необґрунтованими.

Отже, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на результат розгляду справи, звільнення позивача від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) періодів роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) з 01.03.2010 по 30.09.2011, з 01.04.2012 по 28.02.2015, з 01.05.2015 по 31.05.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) періоди роботи на посаді доцента у Харківському інституті управління (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) з 01.03.2010 по 30.09.2011, з 01.04.2012 по 28.02.2015, з 01.05.2015 по 31.05.2015.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 ) пенсії з 28.02.2022 як особі з інвалідністю II групи з урахуванням страхового стажу з 01.03.2010 по 30.09.2011; з 01.04.2012 по 28.02.2015; з 01.05.2015 по 31.05.2015.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.