Справа № 160/11507/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради (далі ДМР, відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 31.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
11.07.2023 представник відповідача надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що враховуючи те, що позивач є власником незавершеного будівництва, житлового будинку літ. А-2 загальною площею 193,7 кв.м. (готовність 44%) з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Також самочинно збудовано гараж-майстерня літ.В. В розумінні норм цивільного законодавства таке майно не є об`єктом права власності, а отже унеможливлює набуття права власності на земельну ділянку із земель комунальної власності. Між тим, розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , розроблена з порушеннями вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», оскільки при розробленні такої документації на кадастровому плані земельної ділянки, який є складовою частиною документації із землеустрою, у відповідності до вказаної статті, надано недостовірні дані щодо житлового будинку, який насправді є об`єктом незавершеного будівництва (44% готовності) та господарських споруд, а саме самочинно збудованого гараж-майстерні літ.В, оскільки документів підтверджуючих право власності на вказані об`єкти надано не було, що, в свою чергу, також призвело до приховання факту нецільового використання земельної ділянки. Позовна вимога щодо зобов?язання міської ради затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , є такою, що перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов?язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом. За таких обставин, Дніпровська міська рада вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та недоведеними, права та інтереси заявника відповідачем жодним чином порушено не було, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
На замовлення позивача ФОП ОСОБА_3 у 2021 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 .
02.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Листом департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30.03.2021 №8/7- 672 ОСОБА_1 надана відповідь щодо розгляду заяви від 02.03.2021, в якій зазначено, що на запитуваній земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва (44% готовності) не придатний для житла. Окрім того, позивачем не надано в повному обсязі необхідних документів, зокрема оригіналів документів.
Листом департаменту по роботі з активами ДМР від 20.10.2021 №8/7-2116 позивачу надано відповідь про розгляд заяви від 19.08.2021 вх. №36/5148 щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо вдосконалення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 . При обстеженні земельної ділянки спеціалістами земельного управління департаменту по АДРЕСА_1 виявлено капітальну будівлю незавершену будівництвом, велику будівлю ангару, вся територія обнесена високим капітальним парканом та на ній розташована велика кількість грузових авто. Тобто земельна ділянка, яка запитується для обслуговування об?єкта житлової нерухомості, незавершеним будівництвом (44% готовності), зареєстрованого в реєстрі юстиції, використовується не за цільовим призначенням. Враховуючи викладене, у департаменту по роботі з активами ДМР відсутні правові підстави для підготовки проекту рішення міської ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою.
08.03.2023 представник позивача звернувся до ДМР із адвокатським запитом, у якому просив надати інформацію про стан розгляду заяви позивача від 17.08.2021; надати копію рішення ДМР про затвердження технічної документації із землеустрою або вмотивоване рішення про відмову; повідомити про те, де знаходяться додані до заяви позивачем від 17.08.2021 оригінали та нотаріально засвідчені копії документів, в тому числі, оригінал затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок).
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви від 17.08.2021, яка зареєстрована 19.08.2021 за вх. №36/5148, у встановленому законом порядку позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України.
Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б», частина 1 статті 81 Земельного кодексу України).
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
На підставі частини 1 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
Частиною 2 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України, вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Отже, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності.
Тобто, за наслідками розгляду такого питання уповноважений орган приймає відповідний розпорядчий документ, який є правовим актом індивідуальної дії.
Крім того, згідно зі статтею 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка регулює питання земельних відносин від імені відповідної територіальної громади, є прийняття сесію ради відповідного рішення.
Відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова, зокрема, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Згідно з частиною 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відповідно до частини 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Однак, відповідне рішення за результатами розгляду заяви позивача від 17.08.2021 відповідачем не прийнято.
Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення Дніпровської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.
Вказаний правовий висновок кореспондується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року №806/2208/17.
За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Дніпровської міської ради з приводу не розгляду заяви від 17.08.2021, яка була зареєстрована 19.08.2021 за вх. №36/5148 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою підлягають задоволенню.
Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Дніпровську міську ради прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З огляду на зазначене, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Таким чином, за встановлених обставин порушення прав позивача відповідачем, наявними є підстави для виходу за межі позовних вимог відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту порушеного права шляхом зобов`язання Дніпровську міську раду розглянути вказану заяву ОСОБА_1 і прийняти відповідне рішення.
Згідно частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок Дніпровської міської ради пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 536,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.08.2021, яка зареєстрована 19.08.2021 за вх. №36/5148 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки.
Зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2021, яка зареєстрована 19.08.2021 за вх. №36/5148 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок Дніпровської міської ради судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар