Справа № 160/11383/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Давидовій Є.О.,
прокурора - Волкогон Т.В.,
представника позивача - Ховрич О.А.
представника відповідача-1 - Войтенко К.В.,
представника відповідача-2 - Рибіної І.В.,
Прокурор звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав № 61078876 від 19.10.2021 про поділ об`єкта нерухомого майна, що прийняте держаним реєстратором відділу реєстраційних послуг Підгородненської міської ради Подгорним Віталієм Ігоровичем, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на 41 об`єкт нерухомого майна (квартири) та нежитлового приміщення площею 194 кв.м. (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію прав власностіна 41 об`єкт нерухомого майна (квартири) та нежитлового приміщення площею 194 кв.м. (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, а саме:
Постановою Верховного Суду від 07.07.2023 касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.07.2023 справу передано на розгляд судді Калугіній Н.Є.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.
Підготовне засідання призначено на 24.08.2023, роз`яснено сторонами про їх права надати суду заяви по суті справи.
24.08.2023 від прокуратури надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів. Також від прокуратури надійшло клопотання про залучення співвідповідачів.
Протокольною ухвалою судове засідання 24.08.2023 відкладено на 14.09.2023.
07.09.2023 від представника ОСОБА_1 (відповідача-2) надійшло клопотання про повернення позовної заяви.
Розглянувши вказане клопотання в судовому засіданні 14.09.2023, судом відмовлено у його задоволенні, з наступних підстав.
В обгрунтування заявленого клопотання про повернення позовної заяви, заявником зазначено таке.
10.08.2021 року до правоохоронних органів ЧЧ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернулось Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за фактом використання ОСОБА_2 нібито використала завідомо підроблений документ.
З позовної заявою прокурор звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 29.07.2022 року до якої не долучено заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Посилаючись на другий абзац другої частини статті 122 КАС України, заявник зазначає про пропуск прокурором строку звернення до суду. На цій підставі просить повернути позовну заяву.
Щодо процесуальної форми заяви представника відповідача -2 про повернення позовної заяви.
Статтею 169 КАС України передбачені підстави повернення позовної заяви позивачу. Зокрема, згідно частини 4 цієї статті, позовна заява повертається позивачеві, якщо:
1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;
2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;
3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;
4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору;
5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;
6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу);
7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;
8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу;
9) у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Разом з тим, виходячи із змісту наведеної норми, повернути позовну заяву можливо лише до відкриття провадження у справі.
Провадження у даній справі відкрито на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 (первісний розгляд справи), а тому процесуальна можливість повернення позовної заяви після відкриття провадження у справі відсутня.
Згідно приписів частин 3, 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Тож, нормами вказаної статті регламентовано повноваження суду залишити позов без розгляду після відкриття провадження у справі у випадках пропуску позивачем строку звернення до суду.
Таким чином, суд розцінює заяву представника ОСОБА_1 про повернення позову, як заяву про залишення позову без розгляду.
Щодо розгляду такої заяви по суті.
Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно абзацу 2 частини 2 цієї статті, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін.
Разом з тим, у постанові Верховного суду від 18 серпня 2020 року у справі № 826/4891/18, Верховний Суд зазначив, що за своєю юридичною природою самочинне будівництво - це правопорушення, яке носить триваючий характер.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
До того ж, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 1.380.2019.001115 з аналогічних правовідносин, судовим розглядом справи встановлено, що здійснене відповідачем самочинне будівництво суперечить інтересам співмешканців будинку, суспільним і громадським інтересам, зокрема у сфері охорони культурної спадщини та містобудування, а допущені правопорушення є триваючими, у зв`язку з чим в такому випадку інститут процесуальних строків не може бути застосовано як спосіб легалізації цих правопорушень та унеможливлювати захист вищевказаних прав та інтересів, їх поновлення, сприяти уникненню відповідальності.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, суд наголошує, що згідно висновків Верховного Суду у постанові від 07.07.2023 у даній справі, у разі визнання об`єкта будівництва самочинним, реєстрація права власності на цей об`єкт за особою, яка здійснила таке будівництво, та подальша реєстрація переходу права власності за правочином до іншої особи не змінює правовий режим такого об`єкта будівництва як самочинного та не породжує виникнення права власності на такий об`єкт; відповідно, якщо із позовом про знесення об`єкта самочинного будівництва звертається суб`єкт владних повноважень на виконання своїх контрольних функцій у сфері містобудування (або прокурор в інтересах держави в особі такого суб`єкта), то вимога про скасування державної реєстрації права власності на таких об`єкт є похідною від позовної вимоги про знесення самочинного об`єкта будівництва та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, позовні вимоги прокурора про скасування державної реєстрації є похідними, та розглядаються разом з основною вимогою - про знесення самочинного будівництва.
Враховуючи, що правопорушення щодо знесення самочинного будівництва має триваючий характер, при зверненні прокурора з даним позовом процесуальні строки не порушені, а тому у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про повернення позовної заяви слід відмовити.
Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256 КАС України суд, -
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 18.09.2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна