Справа № 280/2787/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 вересня 2023 року Справа № 280/2787/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач) в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника УГІ ГУНП в Запорізькій області №2 від 02.01.2023 року в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до гр. ОСОБА_1 , а також похідні від цього наказу, накази: від 03.01.2023 року №3 о/с про встановлення щомісячної премії та від 05.01.2023 року №4 о/с про оголошення вислуги років на пільгових умовах;

-поновити старшого сержанта поліції гр. ОСОБА_1 на посаді водія відділу поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь гр. ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача від роботи з 03.01.2023 по дату ухвалення судом рішення у цій справі.

Позивач в обґрунтування позову в позовній заяві зазначає, що 26.05.2014 він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача та наказом ГУНП у Запорізькій області №208/ос від 07.11.2015. 06.11.2015 року, наказом №4112 о/с звільнений з органів внутрішніх справ та 07.11.2015 у прийнятий на службу до поліції, наказ №28 о/с. 02.01.2023 позивач отримав витяг з наказу начальника УГІ ГУНП в Запорізькій області №2 від 02.01.2023 щодо застосування до останнього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Вказаний наказ було мотивовано тим, що позивач 15.12.2022 року рухався на власному автомобілі «Gееlу МК 7151А», н.з. НОМЕР_1 , на території Дніпровського району м. Запоріжжя з ознаками алкогольного сп`яніння, відсутності при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на транспортний засіб, відмови від проходження в установленому порядку медичного огляду, а також допущення використання позивачем ненормативної лексики. Також, у вказаному наказі було зазначено про те, що всі ці дії збоку відповідача підривають авторитет Національної поліції України. Позивач вважає, що вказаний наказ в частині звільнення його зі служби в поліції, є протиправним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси і підлягає скасуванню, з поновленням позивача на службі в органах Національної поліції України, оскільки 17.03.2023 у справі №334/93/23 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1.ст.130 КУпАП на підставі ч.1. ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням наданої відповіді на відзив просить позовні вимоги задольнити.

Ухвалою судді від 08.05.2023 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем до суду 19.05.2023 надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що склад адміністративного правопорушення відмінний від складу дисциплінарного, таким чином, визнання відсутності першого не перешкоджало застосуванню другого, з огляду на що, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

26.05.2014 ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, згідно наказу ГУНП у Запорізькій області №208/ос від 07.11.2015.

02.11.2015 наказом №4112 о/с звільнений з органів внутрішніх справ та 07.11.2015 прийнятий на службу до поліції, згідно наказу наказ №28 о/с.

15.12.2022 поліцейськими УПП в Запорізькій області ДПП НП України відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 390775 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ГАР № 6289054 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (не надав на законну вимогу поліцейського посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

Згідно наказу № 1040 від 16.12.2023 Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії, за фактами можливих порушень службової дисципліни, які призвели до надзвичайної події за участю сектору логістики відділу поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , призначено службове розслідування.

Результати проведення розслідування оформлені у вигляді висновку від 29.12.2022 № 1360/01-35-2022 , у резолютивній частині якого зазначено про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції.

Наказом начальника ГУНП в Запорізькій області полковника поліції А. Кисько №2 від 02.01.2023 за скоєння дисциплінарного проступку, порушення вимог частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ, пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 5 статті 15 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, пунктів а, б п. 2.1, п 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пунктів 1, 5 п. 1 розділу ІІ п. 2, 3, 4 Розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 , Присяги працівника поліції та своєї посадової інструкції (функціональних обов`язків), що виразилося у керуванні 15.12.2022 автомобілем «Gееlу МК 7151А», н.з. НОМЕР_1 , на території Дніпровського району м. Запоріжжя з ознаками алкогольного сп`яніння, відсутності при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на транспортний засіб, відмові від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у медичному закладі, допущенні використання ненормативної лексики в ході розмови з патрульними поліцейськими, а також невжитті заходів щодо утримання від дій, які підривають авторитет Національної поліції України, із урахуванням вимог підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 №507, застосувати до поліцейського - водія відділу поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУНП в Запорізькій області полковника поліції А. Кисько №3 від 03.01.2023 позивача звільнено зі служби в поліції з 03.01.2023.

Наказом начальника ГУНП в Запорізькій області полковника поліції А. Кисько №4 від 05.01.2023 внесені зміни в наказ №3 від 03.01.2023 в частині оголошення вислуги років на пільгових умовах при звільненні зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2023 по справі №334/93/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі ч. 1 ст. 247 Зак КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили.

Не погоджуючисьіз наказом про звільнення та похідними вищезазначеними наказами, позивач звернувся з позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон) та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої Наказом МВС, від 12.03.2013 року, №230 (далі - Інструкція), Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006, № 3460-IV (далі - Закон №3460).

Статтею 18 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Статтею 1 Закону визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 7 Закону, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно ст. 5 Закону встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Згідно зі ст. 14 Закону №3460, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до пп.2.2.5. Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Статтею 12 Закону передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (ДС НПУ), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ДС НПУ службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (ч. 3 ст. 1 ДС НПУ).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1179 від 09.11.2016 затверджено правила етичної поведінки поліцейських, пунктом 3 розділу IV яких встановлено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Статтею 11 ДС НПУ визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Наведеною статтею розмежовано види відповідальності, виокремлюючи дисциплінарну як окрему та таку, що може застосовуватись самостійно або у зв`язку з іншими видами відповідальності (адміністративною, цивільною).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ДС НПУ дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 ДС НПУ).

Частинами 1, 2 ст. 14 ДС НПУ визначено службове розслідування як діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Як вже зазначалось, згідно наказу № 1040 від 16.12.2022 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії", за фактами можливих порушень службової дисципліни, які призвели до надзвичайної події за участю сектору логістики відділу поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , призначено службове розслідування.

В ході службового розслідування було відібрано пояснення у патрульних поліцейських, які складали адміністративні матеріали стосовно позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та пояснення позивача, старшого інспектора ОСОБА_4 , начальника ВП № 6 ОСОБА_5 , начальника ВП № 3 ОСОБА_6 .

З пояснень, наданих відповідачем у відзиві, встановлено, що 15.12.2022 приблизно о 18:00 до наряду УПП в Запорізькій області ДПП НПУ «Хижак-103» у складі інспектора взводу № 2 роти № І батальйону № 2 УПП в Запорізькій області ДПП НПУ старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , та поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 УПП в Запорізькій області ДПП НПУ старшого сержанта поліції ОСОБА_3 , які здійснювали патрулювання в Дніпровському районі м. Запоріжжя, в районі вул. Зачиняєва звернулись невідомі громадяни, які повідомили, що по вул. Квітучій їздить автомобіль «Geеlу» сірого кольору, водій якого порушує Правила дорожнього руху, чим створює небезпеку для громадян. Реагуючи на вказане повідомлення громадян, створивши відповідне завдання у службовому планшетному пристрої, під час подальшого патрулювання, приблизно о 18:08, рухаючись в районі буд. 29 по вул. Платова. екіпаж «Хижак-103» помітив, що назустріч їм рухається автомобіль «Gееlу МК. 7151А», н.з. НОМЕР_1 сірого кольору. Увімкнувши проблискові маячки синього і червоного кольору та подавши звуковий сигнал, поліцейські зупинили вказаний автомобіль, під керуванням, як стало відомо пізніше ОСОБА_1 (перебував поза службою, у цивільному одязі, без зброї). Під час спілкування у ОСОБА_1 виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Після цього ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти медичний огляд на місці за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest або у спеціалізованому медичному закладі, на що останній відмовився. Окрім цього, ОСОБА_1 не надав на законну вимогу поліцейських свої посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поводив себе агресивно, заперечував причетність до керування ним транспортним засобом та виражався па адресу працівників поліції грубою нецензурною лайкою, не реагуючи на зауваження.

15.12.2022 поліцейськими УПП в Запорізькій області ДПП НП України відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 390775 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ГАР № 6289054 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (не надав на законну вимогу поліцейського посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

За змістом висновку про результати службового розслідування щодо позивача особи, які проводили службове розслідування, прийшли до переконання про вчинення ним дисциплінарного проступку, оскільки його дії свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства, порушення норм професійної етики та призводить до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та його особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Отже, суд зазначає, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Так, суд звертає увагу, що службове розслідування було проведено саме за фактами можливих порушень службової дисципліни, які призвели до надзвичайної події за участю сектору логістики відділу поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , а саме складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні цих порушень.

Крім того, щодо протоколу за статтею 130 КУпАП суд зазначає наступне.

Так, в цьому випадку вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, тобто, останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним цих дій. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Згідно з постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2023 у справі № 334/93/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили.

Так, за висновком представника позивача, дана обставина унеможливлює притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що у вищезазначеній постанові суд зазначив наступне: "З вивчених судом матеріалів справи, вбачається, що працівниками поліції було безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 керував автотранспортним засобом, оскільки працівники поліції не зупиняли автотранспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 не були присутні під час керування та не здійснював зупинку вказаного автотранспорту.

Також, в протоколі безпідставно вказано, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, однак, жодних ознак вказаних Інстуркцією, ОСОБА_1 не мав.

Пропозиції щодо перевірки на відсутність сп`яніння на місці ліцензованим аппаратом газоаналізатором від працівників поліції не надходило, як й пропозиії пройти перевірку у лікарні, однак про це вказано у протоколі.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 навіть не відмовлявся від огляду у лікарні, однак зазначив що такий огляд буде неможливий внаслідок техничного унеможливлення дістатися самостійно до лікарні у визначений законодавством час.

Таким чином, відсутність факту керування автотранспортним засобом, відсутність факту зупинки під час керування транспортним засобом, працівниками поліції було складено протокол про порушення п.2.5. ПДР та відповідальність водія за ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, суд дійшов висновку, що вказаний протокол безпідставно складено працівниками поліції та в матеріалах справи відсутні докази скоєння адмінправопорушення та факту його існування.

Згідно з приписами ст.256 КУпАП та пункту 5 розділу 2 інструкції «Із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом №1026 від 18.12.2018 Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних, з виникненням у поліцейського особистого приватного становища відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до вказаної інструкції , технічні прилади (портативні відеореєстратори та інші) мають тип та назву обладнання, а також інвентарний № обладнання.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 390775 від 15.12.2022 взагалі не містяться дані про застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, а зазначено лише у графі «Свідки чи потерпілі зазначено, що велась відеофіксація» та до протоколу додаються: «акт огляду на стан сп`яніння, направлення в мед.заклад, дозвіл на відео, рапорт» в якому про здійснення відеофіксації взагалі не зазначається, що є недопустимо та суперечить вимогам КУпАП.

Події правопорушення, які начебто зафіксовані на технічний прилад та долучені до матеріалів справи, є неналежними та допустимими доказами, оскільки в протоколі серії ААД № 390775 від 15.12.2022 яким саме пристроєм здійснювався запис, а зазначено лише (відеофіксація).

Крім того, у графі «до протоколу додаються» зазначається дозвіл на відео, однак, в матеріалах долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, а ні письмового дозволу на відео, а ні зафіксованого на будь-який технічний засіб не міститься.

Вказані факти свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД 390775 15.12.2022 складений інспектором УПП в Запорізькій області Афоніною Катериною Валеріївною передчасно, без додержання вимог передбачених КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.

Матеріали справи про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.».

Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Верховний Суд у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/13426/19, висловлюючи висновки щодо застосування норм статті 78 КАС України, зазначав, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року № 6-327цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2018 року у справі №825/705/17, від 06 березня 2019 року у справі №813/4924/13-а, від 15 листопада 2019 року у справі №826/198/16, від 12 жовтня 2020 року у справі № 814/435/18 і були застосовані Верховним Судом також і при розгляді справи №826/7424/17 (постанова від 30 вересня 2021 року).

Суд акцентує увагу й на тому, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 815/1131/18.

Водночас преюдиція під час встановлення та перевірки обставин справи не має абсолютного характеру, оскільки відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 9 КАС України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів із власної ініціативи.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постанові від 29 листопада 2019 року у справі №818/154/16, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Суд враховує, що зі змісту статті 78 КАС України вбачається, що преюдиційними можуть бути, за визначених у цьому Кодексі умов, саме обставини, встановлені у судовому рішенні, яке набуло законної сили. Проте преюдиція не поширюється на правову оцінку таких обставин, оскільки відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таке застосування норм процесуального права відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у пункті 32 постанови від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження №12-144гс18), згідно з яким преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Так у справі №334/93/23 судом досліджувалось питання щодо доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, а не наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, що потягло за собою прийняття спірних наказів.

Крім того, що висновок суду про відсутність складу адміністративного правопорушення у постанові Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2023 у справі № 334/93/23 ґрунтується лише на процесуальних порушеннях при складенні протоколу про адміністративне правопорушення позивача, про що чітко відображено у самій постанові: «Вказані факти свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД 390775 15.12.2022 складений інспектором УПП в Запорізькій області Афоніною Катериною Валеріївною передчасно, без додержання вимог передбачених КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.», а отже встановлені обставини у вказаній постанові не мають преюдиційного значення при розгляді даної справи.

Крім того, дисциплінарна та адміністративна відповідальність є самостійними видами відповідальності, кожна з яких має регламентовані нормативно-правовими актами підстави, що вимагають наявності складу правопорушення.

Набрання законної сили постановою суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для скасування наслідків службового розслідування щодо порушення дисципліни.

Отже, докази, на підставі яких провадилась справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не втрачають своїх інформативних властивостей за наслідком визнання відсутності складу адміністративного правопорушення та можуть використовуватись для встановлення фактів у межах іншого - дисциплінарного провадження.

Отже, суд зазначає, що закриття провадження в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не спростовує факту вчинення ним такої поведінки, яка утворює склад дисциплінарного проступку, за яке передбачена дисциплінарна відповідальність.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Відповідно до статті 2 Статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 ДС НПУ, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції..

Пунктами 1, 2 статті 18 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За статтею 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 64 Закону особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

З урахуванням викладеного вище, суд встановив, що позивач власними діями порушив Закон України "Про Національну поліцію", Дисциплінарний статуту органів внутрішніх справ України, Присягу на вірність Українському народові, Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Отже, в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з його посадою, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

При цьому судом відхиляються доводи позивача про протиправність його звільнення через не доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які несумісні з подальшим проходженням служби, оскільки працівники внутрішніх справ власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Крім того, суд зазначає, що в ході службового розслідування належним чином та у відповідності до норм чинного законодавства встановлено всі обставини щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку та вчинення такого проступку позивачем підтверджено наявними у справі доказами. При цьому, суд звертає увагу, що порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП не згадується в оскаржуваному наказі як підстава його прийняття.

Крім того, судом було досліджено доданий відповідачем до відзиву відеозапис на DVD -R диску з архіву щодо обставин складання 15.12.2022 щодо ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення. Зазначений відеозапис є відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських та був досліджений комісією при проведенні службового розслідування. На зазначеному відеозаписі зафіксовано обставини, які знайшли своє відобрадення у висновку службового розслідування, зокрема що назустріч поліцейським, що здійснювали патрулювання рухався автомобіль під керуваням позивача, під час спілкування з поліцейськими позивач має ознаки сп`яніння, а саме - порушення мови та координації рухів. Також на відеозапису зафіксовано висловлюваня позивача в адресу поліцейських грубою нецензурною лайкою. Також, як вбачається з наданих позивачем під час проведення службового розслідування письмових пояснень, позивач підтверджує факт перебування його у той час у стані алкогольного спяніння, однак заперечує факт того, що він керував автомобілем. Суд критично ставиться до таких пояснень позивача, оскільки на відео зафіксовано факт того, що автомобіль позивача рухався на зустріч автомобілю поліцейських (а не автомобіль поліцейських під`їхав позаду позивача, як зазначає у письмових поясненнях позивач) після чого автомобіль позивача зупинився, поліцейські підійшли до автомобіля позивача і на місці водія перебував саме позивач. Інших осіб в автомобілі не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, проведеним службовим розслідуванням було доведено факт допущення позивачем дисциплінарного проступку у зв`язку з чим до позивача правомірно було застосовано дисциплінарне стягнення спірним наказом.

Враховуючи встановлений факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку як, підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд вважає правомірним та обґрунтованим спірний наказ та, відповідно, відсутніми підстави для його скасування та задоволення позовних вимог.

Інші вимоги позову не підлягають задоволенню як похідні.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовної заяви розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 7, 72- 77, 78, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295- 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії , - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова