Справа № 182/5862/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2023 року Справа № 182/5862/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського районного суду Дніпропетровської області позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 27 червня 2014 року по 09 серпня 2019 року він як командир 3012 зенітного ракетного дивізіону проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . В період з 08 листопада 2017 року по 18 квітня 2018 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м. Часів Яр, м. Маріуполь Донецької області. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 11М від 09 серпня 2019 року його звільненого з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням дії контракту), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В період служби він перебував як військовослужбовець на квартирному обліку в загальній черзі на отримання житла у військовій частині НОМЕР_1 , згідно протоколу засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону № 31 від 28 лютого 2002 року. В зв`язку із залученням його до виконання завдань бойового чергування, на підставі пункту 22 Наказу Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, на засіданні житлової комісії Нікопольського гарнізону від 19 березня 2004 року вирішено перемістити його з загальної черги в чергу з правом першочергового отримання жилих приміщень Рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2019 року, оформленим протоколом від 09 серпня 2019 року №150 його та його родину: дружину ОСОБА_2 , дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішено зняти з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його звільненням по закінченню строку контракту. Вважає, що вказане житлової комісії рішення було прийняте з порушенням норм законодавства України. Посилаючись на те, що він має вислугу на військовій службі більше двадцяти років та житлом не забезпечувався, вважає, що має право на отримання житла, а отже і на залишення на квартирному обліку до отримання житла й у разі звільнення його в запас. Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09 серпня 2019 року, оформлене протоколом від 09 серпня 2019 року № 150 від 02 грудня 2019 року, в частині зняття його та його сім`ї з квартирного обліку, у зв`язку із звільненням його з військової служби у запас після закінчення строку контракту, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його та його сім`ю на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 із збереженням попереднього часу перебування на обліку, в загальній черзі з 28 лютого 2002 року, в першочерговій черзі з 19 березня 2004 року.
Військовою частиною НОМЕР_1 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю Обґрунтовуючи свою правову позицію відповідач зазначив наступне. Відповідно до доказів доданих до позовної заяви, та які не заперечуються відповідачем, позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Отже, позивач не виявив бажання укласти новий контракт на продовження служби в Збройних Силах України, а використав своє право на звільнення з військової служби по закінченню контракту, у зв`язку з чим не мав права залишатися на квартирному обліку відповідно до норм ч.9 ст.12 Закону № 2011-XII.
Позивачем до суду подано заперечення на відзив щодо позовної заяви, в якому останній зазначив що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
Судом установлено, що заочним рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2022 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 року, оформлене протоколом № 150 від 09.08.2019 року, у частині зняття підполковника ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Визнано незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16.08.2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09.08.2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 , зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 28 лютого 2002 року, в першочерговій черзі з 19.03.2004 року.
Ухвалою Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 року заяву військової частини НОМЕР_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
З вказаним заочним рішення не погодився відповідач військова частина НОМЕР_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
За наслідками розгляду даної апеляційної скарги, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.06.2022 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2022 року скасовано. Провадження у справі №182/5862/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2023 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , про передачу справи №182/5862/21 за встановленою юрисдикцією задоволено. Передано справу №182/5862/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
20.06.2023 року справа №182/5862/21 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року зазначена вище справа розподілена та 21.06.2023 року передана судді Пруднику С.В.
26.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду в прийнято до свого провадження дану позовну заяву та призначено справу в порядку загального позовного провадження.
У судове засідання 06.09.2023 року сторони не прибули.
Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.
В свою ж чергу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС України).
Частина 4 статті 229 КАС України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Беручи до уваги оголошення воєнного стану в Україні та неможливість забезпечити безпеку життя і здоров`я учасників процесу безпосередньо у судовому засіданні через відсутність бомбосховища у приміщенні суду, враховуючи те, що сторонами неодноразово надавалися пояснення на підтвердження своєї правової позиція, а також те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в період з 27 червня 2014 року по 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 як командир 3012 зенітного ракетного дивізіону (а.с. 8-9).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 за№ 464 від 14 травня 2018 року в період з 08 листопада 2017 року по 18 квітня 2018 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в м. Часів Яр, м. Маріуполь Донецької області (а.с. 12).
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 191 від 09 серпня 2019 року підполковника ОСОБА_1 , командира 3012 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням дії контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 червня 2019 року № 305 з 09 серпня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 11).
Відповідно до витягу з протоколу №31 засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону від 28 лютого 2002 року ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 вирішено поставити у загальну чергу на отримання житла військовослужбовців гарнізону згідно наданих рапортів (а.с. 13).
Згідно із витягом з протоколу №64 засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону від 19 березня 2004 року вирішено перемістити ОСОБА_1 з дружиною з загальної черги в чергу з правом першочергового отримання жилих приміщень (а.с. 14).
З витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 16 серпня 2019 року №527 підполковника ОСОБА_1 складом 4 особи з 09 серпня 2019 року у зв`язку із звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту вирішено зняти з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 (а.с. 15).
Не погоджуючись із рішенням житлової комісії Нікопольського гарнізону при військовій частині НОМЕР_1 , оформленим протоколом від 09 серпня 2019 року №150, в частині зняття його та його сім`ї з квартирного обліку, у зв`язку із звільненням його з військової служби у запас після закінчення строку контракту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16.08.2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09.08.2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту, позивач звернув ся до суду із вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.
Частиною першою ст.12 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - ЗУ №2011-XII) передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.37 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов згідно зі ст.38 ЖК УРСР встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до ч.1 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно з ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї зберігається право подальшого перебування на обліку. Таке ж право зберігається за членами сім`ї громадянина, який перебував на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів і був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї статті.
Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.
Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.
Вказаний перелік випадків для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов вичерпний.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Він визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Порядком визначено алгоритм обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).
Відповідно до п.22. Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Пунктом 24 Порядку встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.
Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Згідно з п.29 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Суд врахував, що позивач знятий з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення постійними жилими приміщеннями складом сім`ї 4 (чотири) особи у зв`язку із звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту.
Відповідно до п.30. Порядку військовослужбовці знімаються з обліку у разі:
поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;
засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, вказаний перелік підстав для зняття військовослужбовців з обліку не є вичерпним.
Згідно з п.31 Порядку житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.
Отже, право на житло мають військовослужбовці, які перебувають на обліку.
Відповідно до п.32. Порядку військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.
Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Пунктом 33 Порядку встановлено, що житлове приміщення, що надається військовослужбовцю для постійного проживання, повинне бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам.
Згідно з п.34 Порядку на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.
Ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення.
Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція).
Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Відповідно до п.1 розділу VІ Інструкції житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
Судом установлено, що відповідно до витягу із наказу (по стройовій частині) від 09.08.2019 року №191 військової частини НОМЕР_1 вислуга років у Збройних Силах позивача становить: календарна - 25 років 00 місяців 08 днів; пільгова 01 рік 03 місяці 00 днів; загальна 26 років 03 місяці 08 днів.
Згідно з п.2. розділу VІ. Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР.
Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються:
військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей;
члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, - із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.
Відповідно до п.3. розділу VІ Інструкції облік ведеться в житлових комісіях військових частин (об`єднаних житлових комісіях), військових комісаріатах та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.
Відповідно до п.22 розділу V Інструкції зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Наявності таких підстав судом не встановлено.
Відповідно до п.3 ст.12 ЗУ №2011-XII військовослужбовцям, які вступили на військову службу за контрактом відповідно до частини четвертої статті 20 або продовжили військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", жилі приміщення надаються позачергово за рахунок військових формувань за місцем проходження військової служби. При цьому для військовослужбовців, які вступили на військову службу за контрактом відповідно до частини четвертої статті 20 зазначеного Закону, до часу перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зараховується час перебування на такому обліку за місцем проживання до прийняття на військову службу за контрактом.
Згідно з ч.4 ст.20 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - ЗУ №2232-XII) громадяни України, які не досягли граничного віку перебування в запасі, у разі настання особливого періоду можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на строк військової служби в календарному обчисленні, встановлений частиною третьою статті 23 цього Закону.
Відповідно до ч.10 ст.23 ЗУ №2232-XII для потреб Збройних Сил України та інших військових формувань (крім Служби зовнішньої розвідки України) військовослужбовцям військової служби за контрактом з числа громадян України, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (крім розумових, сенсорних, психологічних вад, розладів психіки, поведінки та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України та іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями), за їх зверненням може бути продовжено військову службу до закінчення строку контракту з можливістю укладення нового контракту, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Суд враховує, що позивач проходив військову службу за контрактом та його звільнено в запас за закінченням строку дії такого контракту.
Згідно з п.9 ст.12 ЗУ №2011-XII військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, існує вичерпний перелік підстав, при яких військовослужбовці мають право залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби. Крім того, згідно з чинним законодавством звільнення з військової служби в запас не є підставою для зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку у військовій частині.
До подібних (як у даному позову) правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі №359/2295/17, від 08 квітня 2020 року у справі №683/2197/18, від 20 травня 2019 року у справі №487/6514/17, від 20 січня 2021 року у справі №460/6031/18.
З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, а саме того, що позивач має календарну вислугу на військовій службі понад 25 років, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , суд дійшов висновку, що позивач має право на залишення на квартирному обліку у відповідача і після звільнення його з військової служби.
Окрім того, 19.07.2023 року представником позивача адвокатом Меліховською Яною Олександрівною до суду подано копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2023 року №281 про те, що підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Тому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 року, оформлене протоколом № 150 від 09.08.2019 року, у частині зняття підполковника ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та наказ командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16.08.2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09.08.2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту є протиправними та підлягають скасуванню.
Підсумовуючи вищенаведене, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 року, оформлене протоколом № 150 від 09.08.2019 року, у частині зняття підполковника ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16.08.2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09.08.2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що такі необхідно задовольнити.
Позивач в даній категорії справ звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Положеннями частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Враховуючи те, що розгляд справи по суті розпочато з 06.09.2023 року в порядку письмового провадження та враховуючи положення статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено розгляд справи по суті протягом тридцяти днів, датою ухвалення судового рішення 18 вересня 2023 року.
З урахуванням викладеного справа розглянута 18 вересня 2023 року.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 року, оформлене протоколом № 150 від 09.08.2019 року, у частині зняття підполковника ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16.08.2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09.08.2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 , зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 28.02.2002 року, в першочерговій черзі з 19.03.2004 року.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2023 року.

Суддя С. В. Прудник