Справа № 420/15150/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військово частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної додаткової відпустки як одинока матір за період з 2019 по 2023 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17.04.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні календарні дні щорічної додаткової відпустки, як одинока матір за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 17.04.2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , з 17.04.2023 року звільнена у запас за підпунктом «г», виключена зі списків особового складу частини. Під час звільнення не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері за період з 2019 по 2023 роки. Рапорт щодо виплати такої грошової компенсації було подано, проте залишено без розгляду. Разом з рапортом було надано документи на підтвердження статусу одинокої матері (копію свідоцтва про народження дитини та копію довідки з відділу РАЦС). Вважає таку відмову протиправною та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнав, зазначив, що «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» компенсація за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як одинокій матері, не передбачена. Під час дії особливого періоду, воєнного стану, даний вид відпустки військовослужбовцям не надається, а грошова компенсація при звільненні з військової служби, за невикористані дні такої відпустки, не виплачується у зв`язку з відсутністю механізму нарахування (виплати) у Міністерстві оборони України. Також позивачка не надала жодних документів, які б могли підтвердити наявність статусу одинокої матері за період з 2019 по 2023 роки. Крім того, позивачка проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у період з 01.10.2021 по 17.04.2023, тому в період з 2019 по 2020 рік ВЧ НОМЕР_1 не мала жодних правових відносин з позивачкою. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач наголошує на пропуску позивачкою місячного строку звернення до суду, визначеного ст. 122 КАС України, оскільки особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. У свою чергу, позивачку наказом командира ВЧ НОМЕР_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вона із даними наказами погодилась та оскаржень не подавала.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до військового квитка позивачки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 02.04.2019 року зарахована на військову службу за контрактом. У період з 2019 року по 2021 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2021 №102-РС призначено на посаду старшим оператором взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку ВЧ НОМЕР_1 , яка прибула із ВЧ НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2023р. №109 старшого матроса ОСОБА_1 , старшого оператора апаратної взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла військової частини НОМЕР_5 , було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.04.2023p. №82-PC у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважається такою, що з 17.04.2023 року справи та посаду здала і виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлена на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вищезазначеному витязі з наказу також зазначається, що відповідно до ч.1 ст.19, ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки", абзацу 2 п. 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щорічну додаткову відпустку як одинока матір за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки у кількості 50 (п`ятдесяти) діб не використовувала та компенсацію не отримувала.

Позивачка зверталася з рапортом до відповідача про отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері за період з 2019 по 2023 роки та додавала до рапорту копію свідоцтва про народження дитини ( НОМЕР_6 ) та копію довідки з відділу реєстрації актів цивільного стану №228 від 07.08.2007 року, що підтверджується листом ВЧ НОМЕР_1 від 22.05.2023 р. №182/4720.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про народження дитини позивачки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яке видано повторно 04.04.2023 року за серією НОМЕР_7 . У ньому зазначено як матір ОСОБА_3 (у 2020 році змінила прізвище на ОСОБА_4 ) та батька ОСОБА_5 .

У довідці №228 від 07.08.2007 року визначено, що у свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Грошовий атестат позивачки № 404 від 17.04.2023 р. не містить даних стосовно виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Відповідачем не оспорюється статус позивачки як одинокої матері.

При розгляді цієї справи суд ураховує наступні приписи діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток визначений ст.10-1 закону Украли «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011- XII (далі Закон. №2011- XII).

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Згідно статті 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до частини 7 статті 20 Закону України «Про відпустки», додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

При цьому статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з абзацом 1 пункту 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пункт 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски.

На час проходження позивачкою військової служби з 2014 р. в Україні діє особливий період. Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан, який існує по сьогоднішній день.

Таким чином, з огляду на приписи абз.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як матері одиначки виникли в особливий період.

Однак, Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивачка набула за період проходження нею військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім цього, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року (далі - Наказ № 260), за якими, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду наведеними у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Судом також враховується, що в силу приписів статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Аналіз наведених правових норм дає суду підстави для формулювання висновку про те, що чинним законодавством закріплені гарантії на отримання окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, також додаткових відпусток. При цьому додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 Закону України "Про відпустки", а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами.

Отже, оскільки позивачка у 2019-2023 роках була одинокою матір`ю, що підтверджується матеріалами справи, то вона, окрім основної щорічної відпустки, мала право на додаткову відпустку як одинока матір на підставі ст. 19 Закону України "Про відпустки" (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів).

Також чинне соціальне законодавство прав військовослужбовців передбачає зокрема гарантії грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки при звільненні з військової служби. При цьому, така компенсація виплачується військовослужбовцю за умови наявності у нього такого права на відпустку та у випадку невикористанням військовослужбовцем належних днів відпустки.

З викладеного слідує, що право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, не може бути обмеженим.

Суд зауважує, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону № 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується законом.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що оскільки позивачка проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у період з 01.10.2021 по 17.04.2023, тому в період з 2019 по 2020 рік ВЧ НОМЕР_1 не мала жодних правових відносин з позивачкою. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що незалежно від того в який період і в яких військових частинах позивачка проходила службу, розрахунок з нею по всім видам забезпечення та виплату всіх належних їй компенсацій повинна здійснити та військова частина, в якій вона припиняє військову службу.

Тому, незалежно від того, що позивачка проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у період з 01.10.2021 по 17.04.2023, грошову компенсацію вона має право отримати за останнім місцем проходження служби, а саме у ВЧ НОМЕР_1 , яка здійснює всі розрахунки з військовослужбовцем, яка припиняє службу.

Судом встановлено, що іншими військовими частинами виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період проходження служби з 2019 року не проводилась.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за 2019-2023 роки, зобов`язавши при цьому відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію за невикористані дні такої відпустки.

Щодо обставин дотримання позивачкою строку звернення до суду з позовом суд зазначає, що до 19.07.2022 статтею 233 КЗпП України звернення до суду з позовними вимогами про стягнення сум заробітної плати (грошового забезпечення) строком звернення не обмежувалося.

Аналогічна правова позиція підтримувалася Верховним Судом (зокрема в постанові від 28.11.2019 в справі №803/1937/17).

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким, зокрема у Кодексі законів про працю України викладено в іншій редакції деякі положення ст.ст. 116, 233, 234 (щодо строку звернення до суду з позовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на момент звернення до суду), із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

При цьому п. 1 гл. XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 р. «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України.

Позивачка подала позов до суду 27.06.2023 р., тобто на момент дії карантину. За таких обставин, позивачкою не пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій. Натомість, позивачкою доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судовий збір стягненню не підлягає, оскільки позивачка звільнена від його сплати.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військово частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної додаткової відпустки як одинока матір за період з 2019 по 2023 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17.04.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористанні календарні дні щорічної додаткової відпустки, як одинока матір за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 17.04.2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов