Справа № 380/6569/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6569/23 пров. № А/857/9773/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) у справі № 380/6569/23 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідок про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 відповідно; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в яких на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб вказати розміри посадового окладу та окладу за військове звання, визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 01.02.2021, 01.02.2022, 01.01.2023 за посадою, аналогічною на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 позовну заяву було залишено без руху в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2021 року та січень 2022 року, та зобов`язання відповідача підготувати на надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 та 01.01.2022, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності вказаних у заяві причин.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року позовну заяву на підставі п.7 ч.1 ст.240 КАС України залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2021 року та січень 2022 року, та зобов`язання відповідача підготувати на надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 та 01.01.2022.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що згідно п.4 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 1 січня календарного року у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі, і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 1 січня відповідного року. Оскільки позивач звернувся до суду про видачу довідок за 2021 та 2022 роки лише у квітні 2023 року, то строк звернення до суду пропустив, а зазначені причини пропуску строку визнані судом неповажними.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що позивач з 25.02.2023 по 07.03.2023 проходив військову службу по мобілізації на особливий період, що не дозволяло йому звернутись до суду у вказаний період. Покликається на правову позицію Верховного Суду стосовно поважності пропуску строку звернення до суду у зв`язку із проходженням військової служби по мобілізації, викладену у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22. Також вказує, що суд першої інстанції не врахував відмінність спірних правовідносин у даній справі та у справі №240/12017/19 (постанова Верховного Суду від 31.03.2021), що свідчить про помилкове застосування судом першої інстанції цієї правової позиції. Крім того, покликається на висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 15 лютого 2018 року у справі №820/6514/17, від 26 січня 2021 року у справі 520/11178/20, де зазначено, що право позивача на здійснення перерахунку пенсії у силу вимог ч.3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є абсолютним та не може бути обмеженим будь-яким строком.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів при наданні оцінки законності та обгрунтованості ухвали про повернення позову виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведеної норми вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску строку звернення до суду. При цьому, принциповим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.

Як встановлено апеляційним судом з системи «Діловодство спеціалізованого суду» ( оскільки передані суду копії матеріалів позовної заяви та матеріалів справи з суду першої інстанції не містять копії ухвали про залишення позову без руху ), у даній справі суд надав можливість позивачеві навести причини пропуску строку, про що винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19. Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Отже, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як наголосила судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.21 у справі № 240/12017/19, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому, в будь-якому разі, її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Аналізуючи вищенаведене можна дійти висновку, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору є визнання протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у видачі відповідних довідок та їх скеруванні до належного пенсійного органу.

Позивач покликається на те, що грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 01 січня відповідного календарного року у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, у спірних правовідносинах - з 01 січня 2021 року та з 01 січня 2022 року відповідно.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлювався Законом України № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Законом України № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Вказані Закони набрали чинності з 1 січня 2021 року та з 1 січня 2022 року відповідно.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач повинен був дізнався про порушення свого права на отримання пенсії у новому розмірі з дня отримання позивачем першої пенсійної виплати після 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані розглядувані правовідносини та практики Верховного Суду, позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав з дня отримання першої пенсійної виплати після 01.01.2021 та 01.01.2022 у лютому 2021 та у лютому 2022 року відповідно, але до суду з цим позовом звернувся тільки 04 квітня 2023 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про незастосування строку звернення до суду у даній категорії справ відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки цією нормою не встановлюється строк звернення до суду, а зазначається про обов`язок органів Пенсійного фонду України здійснювати перерахунок пенсії без обмеження будь-яким строком.

Така інтерпретація позивачем цієї норми є помилковою.

Щодо доводів апелянта про помилкове застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.03.2021 у справі 240/12017/19 та його покликань на практику Верховного Суду, наведену у постановах від 02.08.2022 року у справі №440/6017/21; від 31.08.2022 року у справі №120/8603/21-а; від 12.09.2022 року у справі №500/1813/21, то суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22.

Зазначена позиція, яка викладена у постановах Верховного Суду, згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення даного спору.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що копії матеріалів справи, направлені апеляційному суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , не містять клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду від 10 травня 2023 року, що унеможливлює встановити всі обставини поважності причин пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Водночас, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду із позовом, які наведені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 10 травня 2023 року, зокрема, не надав правової оцінки тій обставині, що позивач з 25.02.2023 по 07.03.2023 проходив військову службу по мобілізації на особливий період, що не дозволяло йому звернутись до суду у вказаний період.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач 25.02.22 призваний на військову службу під час мобілізації, що підтверджується копією наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 регіонального управління Державної прикордонної служби України №52-ОС від 25.02.2022 та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю.

Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах даної справи відсутній повний текст клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду від 10 травня 2023 року, в якому зазначена обставина проходження військової служби позивачем, судом першої інстанції в ухвалі не надано оцінку поважності такій причині пропуску строку звернення до суду, а вказана обставина може свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з видачі довідки про грошове забезпечення за 2022 рік з поважних причин та може бути підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2022 року та зобов`язання відповідача підготувати на надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, а тому ухвала суду підлягає частковому скасуванню.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про залишення позову без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, слід передати справу в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання видати довідку про розмір грошового забезпечення за 2022 рік до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі № 380/6569/23 в частині залишення без розгляду позовних вимог щодо визнання протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2022 року та зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби України підготувати на надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 скасувати та передати справу (заяву) в цій частині на розгляд суду першої інстанції.

В решті ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар