Справа № 280/5230/22
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5230/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. (суддя: Мінаєва К.В) в адміністративній справі №280/5230/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки при звільненні з 28 лютого 2020 р. по день фактичної виплати 28 липня 2022 р.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки при звільненні з 26 лютого 2019 р. по день фактичної виплати 28 липня 2022 р. в розмірі 37 581,35 грн.; стягнути з відповідача на його витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що з 01 квітня 2016 р. по 25 лютого 2019 р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На виконання вимог судових рішень у справах №280/57/21, №280/2015/21, №280/2014/21 відповідачем виплачено йому компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, компенсацію за неотримане речове майно, індексацію грошового забезпечення. Остаточний розрахунок відповідачем з ним проведено 28 липня 2022 р., тому відповідно до положень статей 116,117 Кодексу законів про працю України, він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено. частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні з військової служби. Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 лютого 2019 р. по 26 серпня 2019 р. в сумі 37 581,35 грн. В іншій частині позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник вказує, що позивачем порушено строки звернення до

суду з позовними вимогами. Також зазначає, що положення трудового законодавства, у тому

числі статей 116-117 Кодексу законів про працю України, не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01 квітня 2016 р. по 25 лютого 2019 р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На виконання вимог рішень суду у справах №280/57/21, №280/2015/21, №280/2014/21 відповідачем було йому виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки у розмірі 20 541,86 грн. згідно платіжного доручення №2035 від 27 травня 2021 р., компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 12 853,86 грн. згідно платіжного доручення №2612 від 26 липня 2022 р., індексацію грошового забезпечення у розмірі 4 185,63 грн. згідно платіжного доручення №2709 від 23 липня 2021 р.

ОСОБА_1 вважаючи, що має право на виплату Військовою частиною НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 лютого 2019 р. по 28 липня 2022 р., звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності обставини порушення позивачем строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Також судом встановлено обставини протиправної бездіяльності, допущеної відповідачем, в частині невиплати позивачу усіх належних сум грошового забезпечення в день звільнення, тому визнано обґрунтованим стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 лютого 2019 р. по 26 серпня 2019 р. в розмірі 37 581,35 грн.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

До спорів стосовно проходження публічної служби підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як встановлено судом першої інстанції, остаточний розрахунок з позивачем було проведено відповідачем 28 липня 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 29 серпня 2022 р. засобами поштового зв`язку. Крім того, 08 серпня 2022 р. він подав до відповідача заяву про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповіді на яку не отримав.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем не порушено строк звернення до адміністративного суду.

Щодо доводів скаржника про відсутність законних підстав для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України в редакції до 19 липня 2022 р. визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 р. №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 р., частину 1 статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Скаржник наполягає на тому, що нормами трудового законодавства не регулюються правовідносини з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 р. №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2021 р. у справі №580/278/19 (К/9901/8019/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 37 581,35 грн. відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та справедливості, оскільки розрахований пропорційно до загальної суми заборгованості із наведенням детального обгрунтування прийнятого рішення.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. в адміністративній справі №280/5230/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 вересня 2023 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий