Справа № 520/4664/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 р.Справа № 520/4664/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, суддя Зінченко А.В., повний текст складено 20.02.23 по справі № 520/4664/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" до Харківської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2022/000060 від 13.01.2022р.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що підставою для звернення ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» до Харківського окружного адміністративного суду з цією позовною заявою стало прийняття Харківською митницею Державної митної служби України рішення від 13.01.2022 р. №UА807000/2022/000029/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807170/2022/000060 від 13.01.2022 р. за відсутності належного обґрунтування та з порушенням норм чинного законодавства, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" до Харківської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтовування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що між позивачем ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» та компанією «LINYI JINGYUAN LIGHTING TECHNOLOGY., LTD» було укладено зовнішньоекономічний договір поставки Продукції №27/02 від 27.02.2018 року.

Для здійснення митного оформлення поставленого товару відповідно до Договору №27/02 від 27.02.2018 р. ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА», як декларантом, через свого представника було подано до Харківської митниці Державної митної служби України митну декларацію №UА807170/2022/001261 від 12.01.2022 року.

Разом з митною декларацією представник декларанта надав пакет документів, необхідний для підтвердження заявленої митної вартості товару, передбачений ст.53 Митного кодексу України.

Так, декларантом було надано наступні документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів по митній декларації № UA807170/2022/001261 від 12.01.2022 року:

пакувальний лист б/н від 10.08.2021 р.;

рахунок-проформа №001-2021 від 08.06.2021 р.;

рахунок-фактура (інвойс) №002-2021 від 10.08.2021 р.. затверджений сертифікатом Торгово-промислової палати Китаю №213400В0/015572 від 23.11.2021 р.;

коносамент №WМ521100692В від 05.11.2021 р.;

автотранспортна накладна (СМR) №5389/1 від 10.01.2022 р.;

сертифікат про походження товару №21С3201 СІ601609/03665 від 19.11.2021 р.;

платіжне доручення №F165 від 11.06.2021 р.;

платіжне доручення №F262 від 19.08.2021 р.;

платіжне доручення №F300 від 26.10.2021 р.:

рахунок фактура №РФ-13361 від 10.01.2022 р.;

довідка про вартість транспортування №100121-10 від 10.01.2022 р.:

копію митної декларації країни відправлення №04375956. затверджена сертифікатом Торгово-промислової палати Китаю №213400В0/015574 від 23.11.2021 р.;

прайс-лист виробника від 01.06.2021 р.;

зовнішньоекономічний договір №27/02 від 27.02.2018 р.;

додаткова угода №01/1803-6 від 18.03.2021 р. до зовнішньоекономічного договору;

договір про надання транспортно-експедиторських послуг №3009/20/04 від 30.09.2020.

Після подачі митної декларації та пакету необхідних і достатніх документів митницею було направлено електронний запит (повідомлення) та застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару.

Уповноважена особа декларанта направила лист від 13.01.2022 р. №01/1301, яким просила визначити митну вартість товарів по митній декларації №UА807170/2022/001261 на підставі доданих до декларації документів, як таких, що у повному обсязі підтверджують таку митну вартість.

Однак, Харківською митницею ДМС України 13.01.2022 року прийнято Рішення №UА807000/2022/000029/2 про коригування митної вартості товарів.

13.01.2022 року прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807170/2022/000060, якою декларанту (представнику декларанта) повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів у зв`язку з неможливістю здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям Рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р.

ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» на підставі вказаної ч.7 ст.55 МК України було надано гарантії у розмірі 30 775,60 грн. та випущено у вільний обіг товар по митній декларації №UА807170/2022/001415.

Позивач вирішив за доцільне скористатися наданим, згідно ч.8 ст.55 МК України правом на звернення до митного органу з наданням додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, та у межах встановленого строку подав до Харківської митниці Державної митної служби України заяву від 04.02.2022 р. №0402/22-1 (вхідний реєстраційний № 1631 /13 від 08.02.2022) з копіями додаткових документів.

Вказану заяву було направлено ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» на адресу Харківської митниці цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

У вказаній заяві наведено обґрунтування безпідставності прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р. та заявлено клопотання про розгляд додаткових документів та за результатами таких документів прийняття рішення про скасування рішення про коригування митної вартості товару та прийняття рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості згідно декларації №UА807170/2022/001261 від 12.01.2022 року.

Однак, Харківська митниця Державної митної служби України листом від 10.02.2022 року №7.14-2/15-02/13/1931 «Щодо розгляду документів в порядку статті 55 МКУ» відмовила в задоволенні заяви позивача вказавши на те, що подані додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої митної вартості товарів, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р.

Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана картка відмови вичерпала свою дію фактом їх виконання позивачем шляхом здійснення декларування товарів за новими митними деклараціями. Крім того, рішення про коригування митної вартості №UA807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 винесено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, тому обставини для його скасування відсутні.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. При цьому, відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл - номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі Класифікатор документів).

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частин першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, установлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).

Відповідно до п. 4.5 розділу IV Порядку № 631 при здійсненні митного оформлення виконуються, зокрема, такі митні формальності:

4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).

Bказаний перелік форм митного контролю формується в автоматичному режимі програмно-інформаційним комплексом ЄАІС та є обов`язковим для відпрацювання.

Спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

В цьому контексті доречно зауважити, що згідно зі статтею 361 МКУ управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Цілями застосування системи управління ризиками є:

запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи;

забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику);

забезпечення в межах повноважень митних органів заходів із захисту національної безпеки, життя і здоров`я людей, тварин, рослин, довкілля, інтересів споживачів;

прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим у розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену правову позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18.

Як убачається з матеріалів справи, до ЕМД №UА 807170/2022/001261 від 12.01.2022 декларантом надавалися такі документи: пакувальний лист б/н від 10.08.2021 р.; рахунок-проформа №001-2021 від 08.06.2021 р.; рахунок-фактура (інвойс) №002-2021 від 10.08.2021 р.. затверджений сертифікатом Торгово-промислової палати Китаю №213400В0/015572 від 23.11.2021 р.; коносамент №WМ521100692В від 05.11.2021 р.; автотранспортна накладна (СМR) №5389/1 від 10.01.2022 р.; сертифікат про походження товару №21С3201 СІ601609/03665 від 19.11.2021 р.; платіжне доручення №F165 від 11.06.2021 р.; платіжне доручення №F262 від 19.08.2021 р.; платіжне доручення №F300 від 26.10.2021 р.: рахунок фактура №РФ-13361 від 10.01.2022 р.; довідка про вартість транспортування №100121-10 від 10.01.2022 р.: копію митної декларації країни відправлення №04375956. затверджена сертифікатом Торгово-промислової палати Китаю №213400В0/015574 від 23.11.2021 р.; прайс-лист виробника від 01.06.2021 р.; зовнішньоекономічний договір №27/02 від 27.02.2018 р.; додаткова угода №01/1803-6 від 18.03.2021 р. до зовнішньоекономічного договору; договір про надання транспортно-експедиторських послуг №3009/20/04 від 30.09.2020.

В оскаржуваному рішенні митним органом вказані такі підстави відмови в прийнятті митної декларації позивача:

1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних документів, передбачених п.З ст.53 МКУ; мають розбіжності: експортна митна декларація подана в поганій якості, в якої не співпадає номер коносаменту та код товару з інформацією, яка зазначена у МД; до митного оформлення надані платіжне доручення, але в ньому відсутні печатки банку та підпис відповідальної особи, що є порушенням вимог постанови Правління НБУ №2016від 28.07.2008; не враховано вартість експедиційних послуг за межами митної території України (у рахунку зазначена тільки вартість морського фрахту), що можливо не включення всіх складових митної вартості товару. Наявні факти митних оформлень за ідентичними та подібними товарами. 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в звязку з виробництвом товарів; - витрат на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування до місця перетинання митного кордну України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №UА 807170/2022/001261 від 12.01.2022, здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 МКУ шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статтями 336, 337, 363 МКУ в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками.

Під час здійснення співробітником підрозділу митного контролю вказаних митних декларацій спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів за кодом.

Отже, юридичною підставою для прийняття оскаржуваних рішень відповідачем указано положення ст. 54-64 Митного кодексу України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Як убачається з оскаржуваного рішення, джерелом інформації для прийняття рішення №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р. стала наявна в митному органі цінова інформація за фактами митних оформлень ЄАІС: МД № UA807170/2021/83431 від 14.12.2021, МД № UA100180/20221/598382 від 16.12.2021 (а.с. 16, 17).

Зазначені обставини стали підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів, наданих декларантом на підтвердження заявленої митної вартості.

Проте, з огляду на те, що декларантом позивача надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

При відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019 у справі № 820/636/17, від 21.01.2020 у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020 у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021 у справі № 826/13892/16).

Крім того, оскаржуване рішення відповідача не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Втім, суд звертає увагу, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

З рішень відповідача вбачається, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за МД № UA807170/2021/83431 від 14.12.2021, МД № UA100180/20221/598382 від 16.12.2021.

Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі №808/454/18, від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі №804/2997/17.

Однак, як вбачається з графи 33 оскаржуваних рішень, у них зазначено лише дату та номер митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 810/4194/15.

Крім того, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди подібні (аналогічні) товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 826/16046/16.

Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, з огляду на таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд установив, що позивачем разом із митною декларацією було надано документи, необхідні для митного оформлення, зазначені у графі 44 ЕМД, у тому числі проформу-інвойс від 08.06.2021, рахунок-інвойс від 10.08.2021 та платіжні доручення в іноземній валюті від 11.06.2021, від 19.08.2021, від 26.10.2021 на підтвердження повної оплати партії придбаного товару за договором поставки №27/02 від 27.02.2018 року, у яких повністю співпадала вартість такого товару.

Проте митним органом не зазначено, які саме розбіжності мають подані документи, чи яких відомостей не вистачає, або які наявні ознаки підробки документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Докази того, що у позивача існували такі обставини чи розбіжності відповідачем не надано.

Щодо експортної декларації, яка подана в поганій якості в якій не співпадає номер коносаменту та код товару з інформацією, яка зазначена у митній декларації, колегія судів зазначає.

Митна декларація країни відправлення не є обов`язковим документом відповідно до ч.2 ст.53 МК України, та не є документом, який підтверджує митну вартість товару.

Митна декларація країни відправлення (експортна митна декларація) складається експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера, тобто, в Китаї. До того ж вказана декларація країни відправлення містить у якості додатку копію свідоцтва про справжність, засвідчена печаткою Торгово-промислової палати Китаю.

Самим же декларантом (уповноваженим представником) було зазначено вірні коди товарів у митній декларації №UА807170/2022/001261 у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому зазначене твердження Харківської митниці про невідповідності кодів товару в наданій декларації країни відправлення кодам товарів, зазначеним у митній декларації, поданій до митного оформлення не має жодного впливу на визначення митної вартості товару та не може слугувати підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Крім того, щодо твердження митниці про невідповідність номер коносаменту, який вказаний в митній декларації країни відправлення номеру коносаменту, поданого до митного оформлення, колегія судів заначає.

Копія митної декларації країни відправлення №04375956 року містить дані про вантажовідправника (постачальника), вантажоотримувача (покупця), умови поставки, вагу, назву, кількість та вартість товару, назву судна, номер контейнера, кількість місць на судні та номер бронювання місця на судні та інші відомості, що в повній мірі співпадають з даними, зазначеними в інших поданих до митного оформлення документах.

У експортній митній декларації №04375956 міститься інформація щодо номеру бронювання місця на судні (букінг), а не номеру коносаменту.

Згідно інформації, наданої листом постачальника від 20.01.2022 р. б/н зазначено наступне «Зверніть увагу, що номер « 177TBWBS11305А» у формі митної декларації 04375956 є контрольним номером бронювання, який дозволяє нам забронювати місце на судні для відправлення товарів».

Апелянт вказує, що станом на дату складення експортної митної декларації, коносамент ще не був виданий, а тому й не міг бути зазначений у декларації країни відправлення.

Таким чином, вказане твердженням митниці не має жодного відношення до правильності визначення декларантом митної вартості товару.

Так, на підтвердження вказаної інформації копію листа від постачальника «YUHUAN YUNGTEE MACHINE CO. LTD» від 20.01.2022 р. та копію експортної митної декларації було надано до митниці разом з заявою від 04.02.2022 р №0402/22-1.

Щодо тверджень митного органу про те, що до митного оформлення надані платіжні доручення, але в них відсутні печатки банку та підпис відповідальної особи, що порушенням вимог постанови Правління НБУ №2016 від 28.07.2008, колегія судів зазначає.

Так, як вбачається з матеріалів справи, умовами зовнішньоекономічного договору №27/02 від 27.02.2018 р. визначено, що умови розрахунків між сторонами визначаються інвойсами (а.с. 65)

Згідно інвойсу №002-2021 від 10.08.2021 року визначено наступні умови платежу: 30% передплата та залишок суми сплачується до моменту відправлення товару.

Також в інвойсі наявна інформація про те, що доставка товару здійснюється протягом 20-30 днів після отримання передплати від Покупця.

ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» було здійснено передоплату за товар згідно платіжного доручення в іноземній валюті №Р165 від 09.06.2021 року та до моменту відправлення товару здійснено повну оплату згідно з умовами інвойсу, а саме платіжними дорученнями в іноземній валюті №Р262 від 19.08.2021 року та №Р300 від 26.10.2021 року.

Таким чином, вся сума оплати за поставку товару згідно інвойсу №002-2021 від ' 0.08.2021 р. була здійснена ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» ще до моменту відправлення товару з Китаю.

Відповідно до п.п.1 п.22.1 ч. 1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за допомогою платіжного доручення.

Відповідно до п. 1.30 ч. 1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення є розрахунковим документом, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

Як зазначає п.1.4 Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ 28.07.2008 року №216 платник має право надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа за допомогою систем дистанційного обслуговування «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк» тощо (якщо це визначено в договорі банківського рахунку або окремому договорі з платником).

Тобто в такому вигляді декларантом і було здійснено оплату за товар, на підтвердження чого до митної декларації були надані платіжні доручення №Р165 від 09.06.2021 р; №Р262 від 19.08.2021 р. та №Р300 від 26.10.2021 р.

Додатково позивачем були надано митниці платіжні доручення в іноземній валюті, засвідчені підписом відповідального виконавця банку та відбитком штампу банку у відповідності до вимог постанови Правління НБУ від 28.07.2008 р. №216 «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно- правових актів Національного банку України». Проте, відповідач зазначив, що додатково надані документи «не спростовують сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої митної вартості оцінюваних товарів».

Щодо тверджень митного органу про те, що позивачем не враховано вартість експедиційних послуг за межами митної території України (у рахунку зазначена тільки вартість морського фрахту), що можливо не включення всіх складових митної вартості товару, колегія судів зазначає.

Так, згідно умов інвойсу, поставка товару здійснюється на умовах FOB Shanghai, CHINA. Згідно міжнародних правил та умов Інкотермс, умови поставки FOB означають, що усі витрати, пов`язані з доставкою вантажу від складу відправника до порту відправлення FOB Shanghai, CHINA, експедиторське обслуговування в порту відправлення та завантаження контейнеру на борт судна сплачує сам відправник. Відповідальність за вантаж та усі наступні витрати, після завантаження контейнеру на судно, переходять до отримувача вантажу ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА».

Отже, витрати на транспортування товарів, які поставляються на умовах «FOB», до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, включені у ціну товару, оскільки ці витрати покладаються на продавця.

Зважаючи на умови поставки «FОВ», відповідно до положень ч. 10 ст. 58 МК України, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України є складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України).

Тобто, сума 77 359,10 грн, сплачена ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА» включає всі послуги, надані ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» згідно договору транспортного експедирування №3009/20/04 від 30.09.2020 р. щодо транспортування вантажу по коносаменту №WMS21100692B.

В наданому рахунку №РФ-13361 від 10.01.2022 зазначено необхідну та достатню інформацію щодо витрат на перевезення товару, які підлягають оплаті ТОВ «ЛАУНЧ УКРАЇНА».

Довідка про вартість транспортування №100121-10 від 10.01.2022 р., яка також була надана представником декларанта до митниці разом з митною декларацією №UА807170/2022/001261 містить інформацію щодо вартості транспортування (морського фрахту) товару, в тому числі, за коносаментом №WMS21100692B.

Також було надано лист від перевізника ТОВ «Клевер Тім» від « 22» лютого 2022 р. №22022022-1 на підтвердження включення всіх витрат на транспортування до митної вартості товару.

У Митному кодексі України відсутні вимоги щодо обов`язкової наявності у витратах на транспортування товару витрат на експедиторські послуги за межами митної території України.

За встановлених обставин доводи митниці щодо суперечливості поданих позивачем документів, які стосуються витрат на транспортування, колегія суддів уважає такими, що не мають правового значення для правильного вирішення справи, зважаючи на обґрунтування спірного рішення про коригування митної вартості іншими підставами.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 400/2922/18.

Разом з цим колегія судів зазначає, що у оскаржуваному рішенні №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р. відсуне посилання на те, що не надано переклад та не зроблено верифікацію експортної митної декларації №04375956 від 01.11.2021 та на те, що дата оформлення митної декларації країни відправлення раніше дати видачі поданого до митного контролю коносаменту.

Тобто, зазначені зауваження відповідача не були покладено в основу спірного рішення №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р., а тому суд першої інстанції помилково давав оцінку як обґрунтування правомірності зазначеного рішення.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Колегія суддів зазначає, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. Відповідачем не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 21.01.2020 у справі № 813/5405/15, від 31.01.2020 у справі № 804/7761/16.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа № 400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) указував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року за № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів зауважує, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 640/4941/19.

Разом з тим, відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 02 березня 2021 року у справі № 809/857/17.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість, позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих митницею рішень.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що вимоги позивача про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2022/000060 від 13.01.2022р є неналежним та неправильним способом захисту прав позивача, оскільки скасування оскаржуваних карток відмови не поновлюватиме митні декларації, за якими було вперше заявлено до митого оформлення товар позивача, бо цей товар вже оформлено у митному відношенні та випущено у вільний обіг за іншими митними деклараціями, колегія суддів зазначає таке.

Подання декларантом нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припуститися, що декларант на момент подання такої нової декларації погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.

Зі змісту положень Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що положення обумовлених нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

Водночас, як слідує з частини 7 статті 55 Митного кодексу України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з цим відповідно до частини 8 статті 55 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У такому випадку митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. За вказаних обставин надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Отже положеннями ч. 7 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг під гарантію. Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.

У випадку ж випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості декларант названими правами щодо можливості подання на протязі 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.

Відтак єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості є неможливість застосування положень ч. 7 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг під гарантію.

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини 2 статті 55 Митного кодексу України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь-яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі, за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Крім того статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Вказаний принцип верховенства права проголошено як один із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

На наслідки такої нечіткості закону вказує ціла низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі № 821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі № 825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.

Отже норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.

З урахуванням наведеного, оформлення ввезеного товару та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в цій справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

Разом з тим картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що є правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №№UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2022/000060 від 13.01.2022р, оскільки такі не відповідають критеріям, установленим частиною 2 статті 2 КАС України.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч.ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 4962 грн. (а.с. 110) та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 7443,00 грн. (а.с.162),що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" задоволено у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 12405 грн.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі № 520/4664/22 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UА807000/2022/000029/2 від 13.01.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2022/000060 від 13.01.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАУНЧ УКРАЇНА" () судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 12 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 18.09.2023 року.